BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 11. N:o 14. 105 
af mindre korn bestående kristalliniska aggregat. I båda fallen 
stå titanitkornen i närmaste lokala samband med de i berg- 
arten befintliga jernmalmskornen. Man finner nemligen sällan 
något titanitkorn, som ej är på ett eller annat sätt samman- 
vuxet med ett jernmalmkorn, eller ett titanitaggregat, i hvil- 
ket ej ett eller flera dylika malmkorn finnas inmängda. Det 
ligger derför nära till hands att betrakta titaniten som en om- 
vandlingsprodukt af titanjernet, ehuru något strängt bevis 
härför ej kunnat finnas. "Till färgen är titaniten svagt violett 
eller nästan hvit. I polariseradt ljus visar den inga egentliga 
interferensfärger utan endast en vexling mellan ljus och mör- 
ker, då den kringvrides 1 horisontalplanet. Regelbundna kri- 
stallkonturer eller för titaniten karakteristiska genomskärningar 
visar den aldrig. Mineralets bestämning torde likväl knappast 
kunna betviflas, i synnerhet som en ganska betydande mängd 
titansyra på kemisk väg kunde påvisas i bergarten. 
b) Granatfri hornblendeskiffer. Fullkomligt granatfria horn- 
blendeskiffrar synas vara ganska vanliga inom de vestra delarne 
af bladet »Vexiö». Endast ett fåtal hithörande prof hafva dock 
närmare undersökts. Dessa bestå af en finkornig och finskiff- 
rig bergart, i hvilken de ljusare och mörkare beståndsdelarne 
vexla med hvarandra i mycket tunna lag. Sammansättningen 
af de undersökta profven visade sig mycket konstant trots 
olikheterna i yttre utseende. De för alla de undersökta prof- 
ven gemensamma beståndsdelarne äro: hornblende, kvarts, glim- 
mer, epidot, titanit och apatit. Opaka jernmalmkorn äro an- 
märkningsvärdt sällsynta och saknas i några prof fullständigt. 
I de fall, då de blifvit särskildt pröfvade, visade de sig full- 
komligt omagnetiska, hvadan de med största sannolikhet böra 
anses som titanjern. 
Hornblendet bildar vanligen långdragna, stängliga individer, 
hvilkas längd stundom kan vara mer-än 530 gånger så stor 
som deras bredd. Man kan nemligen finna hornblendestänglar, 
som hafva en längd af minst 2,5 mm medan deras bredd ej 
öfverstiger 0,05 mm. Ett dylikt förhållande mellan längd och 
bredd torde likväl tillhöra undantagen. — Allsidigt i jemvigt 
utbildade kristallkorn äro äfven rätt vanliga. I tvärsnitt visa 
hornblendestänglarne ofta hornblendets form och genomgångar. 
Med afseende på färg, pleokroism o. s. v. öfverensstämmer horn- 
blendet fullständigt med samma mineral i den granatförande 
hornblendeskiffern. Färgen är således gröngul eller nästan 
