BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 11. N:o 18. 5 
FORMICARIA. 
Samhällsbildande steklar, med 1:sta eller de två första 
abdominalsegmenten afsnörda från de öfriga och ombil- 
dade till ett smalare parti (petiolus). 
Organisationen i allmänhet; organsystemens utveckling. 
Chitinskelettet med derpå utmynnande körtlar; sinnesorganen; 
mundelarne; yttre hanliga generationsorganen. 
Hufvudet är mer eller mindre aflångt, stundom rundadt 
(särskildt hos hanarne), hjertformigt, qvadratiskt eller rektan- 
gulärt. Öfversidan är mer eller mindre starkt hvälfd; under- 
sidan plattad (hos 2 och 3) eller hvälfd (hos &£). Vid främre 
och undre sidan befinner sig munöppningen, som ofvantill döl- 
jes af clypeus, munskölden, hvilken bildar hufvudets främre 
kant. Clypeus är vanligen skarpt afsatt från ansigtets öfriga 
delar och är af vexlande form. Den är vanligen convex och be- 
gränsas på sidorna af de mer eller mindre tydliga clypealfårorna, 
som bakåt och uppåt vanligen fortsätta sig 1 antennfårorna, 
hvilkas bakre fortsättning på sidorna om pannan kallas pann- 
fåror. Bakom munskölden befinner sig ett litet, mer eller 
mindre tydligt, intryckt parti, af vanligen triangulär form, 
pannfältet, area frontalis. Bakom pannfältet kallas den mellan 
de båda pannfårorna belägna delen pannan. Dennas begräns- 
ning från pannfårorna utgöres af tvänne mer eller mindre pa- 
rallela, skarpt afsatta lister, pannlisterna, hvilka bakåt och 
nppåt sträcka sig till hjessan. Pannans midt är vanligen för- 
sedd med en fördjupad längslinia, pannrännan. För öfrigt be- 
tecknas pannans begränsning på sidorna af facettögonen och 
uppåt af punktögonen, der sådana finnas. Hjessan utgör huf- 
vudets bakre och öfre del. Den utmärkes hos hanar och ho- 
