BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 11. N:o 18. 23 
ning. Särskildt har den senare författaren i detta hänseende 
undersökt Dolichoderidae men utan annat resultat än att dessa 
gadd lika vida som Myrmicidernas och Poneridernas skiljer 
sig från Camponotidernas. I samband härmed vill jag fram- 
hålla den egendomliga beskaffenhet jag funnit hos gadden 
af Anergates, hvarvid uttrycket gadd dock blir om möjligt 
ännu mera oberättigadt än hos. Camponotiderna. Åfven hos 
Anergates ser man den korta rännan vid basen ha en betyd- 
lig bredd; stickborsten äro fullkomligt rudimentära, 1 det föga 
mer än deras öfversta basaldel återstår. Dock äro de korta 
inåtriktade spetsarne ej trubbiga, såsom hos Camponotiderna. 
Dessutom ha såväl rännan som slidan undergått samman- 
växningar på ett sätt som gör det omöjligt att vid den flyk- 
tiga undersökning, jag underkastat detta organ, återfinna deras 
ursprungliga delar. Om någon öfvergångsform till Campo- 
notidernas kan naturligtvis ej vara fråga; jag har endast velat 
fästa uppmärksamheten på detta organs ytterst rudimentära 
skick hos denna myra. Tomognathus har en stark gadd af 
vanlig Myrmicid-typ, hvilket jag omnämner enär, såvidt jag 
känner, denna sällsynta form förut ej varit föremål för någon 
anatomisk undersökning. 
DEwitrz betraktar!) på grund af sina undersökningar 
stickapparatens rudimentära skick hos F. rufa icke såsom 
följd af en reduktionsprocess utan såsom ursprungligt sta- 
dium, häntydande på stamformen för aculeaterna. Detta före- 
faller egendomligt, enär Camponotiderna i alla andra af- 
seenden äro de mest specialiserade bland myrorna, af hvilka 
samtliga de öfriga underfamiljerna äro utrustade med en med 
Myrmicidernas öfverensstämmande gadd. Svårligen kan man 
tänka sig att en så komplicerad apparat utbildats blott för 
att bilda stöd för de muskler som inverka på giftblåsans ut- 
föringsgång. Svårt skulle äfven blifva att förklara de fria 
och funktionslösa, låt vara trubbiga, men dock tydligen med 
stickborst homologa chitinstafvarne. DEWItTzZ påvisar visser- 
ligen att muskulaturen är helt annorlunda och tjenar helt 
andra syften än på den utvecklade gadden; men dylika om- 
vandlingeprocesser äro ju ej sällsynta företeelser. Myrornas 
stamformer måste man söka bland solitära arter. Men alla 
solitära aculeater (åtminstone de nu lefvande) äro i likhet 
HINGST: 
