44 G. ADLERZ, SVENSKA MYROR OCH DERAS LEFNADSFÖRHÅLLÄNDEN. 
var säregen för underf. Camponotidae, den andra deremot 
med smärre modifikationer för alla öfriga myror. 
Giftkörteln och giftblåsan äro hos Camponotidee belägna 
ofvanför tarmens bakre del, ehuru utföringsgångens mynning 
befinner sig ventralt från analöppningen, beroende derpå att 
utföringsgången böjer sig ned på sidan af rectum och under 
sitt bakre förlopp passerar under ändtarmen. Giftkörteln 
utgöres af tvänne smala, fritt i kroppskaviteten belägna kör- 
telrör, hvilka på bakre delen af blåsans öfre sida förena sig 
till ett enda, som genomtränger blåsans tunica propria och 
mellan denna och tunica intima i otaliga bugter hopslingrar 
sig till en elliptisk, på undre sidan något konkav, till färgen 
hvit skifva (Giftblase mit Polster FOREL), som intager större 
delen af blåsans dorsalsida. Ur det virrvarr, som det sålunda 
hopslingrade körtelröret erbjuder, framträder slutligen utfö- 
ringsgången för att öppna sig i blåsans intima ungefär på 
främre fjerdedelen af dess dorsalsida. De fria körtelrören 
utgöras af ett tjockt cell-lager, hvars celler visa skarpa grän- 
ser och tydliga kärnor med åtskilliga småkärnor. Deras rör- 
formiga intima afgifver till hvarje cell ett fint sidorör. Så 
snart de båda rören på giftblåsan förenat sig till ett enda, 
bli cellernas konturer otydliga, så att egentligen blott kär- 
norna framträda. Det hopslingrade körtelröret är mycket 
långt. ForeL har hos 3 af Camponotus ligniperdus beräknat 
det till mer än 20 cm. under det den af dess bugter bildade 
skifvan blott är omkring 2 mm. lång. Enkelt och ogrenadt 
är det af intiman bildade röret hos Camponotus och Laswus, 
Deremot afgifver det hos Formica och Polyergus, isynnerhet 
nära utmynnandet i blåsan, talrika längre eller kortare, mer 
eller mindre förgrenade sidorör. 
Giftblåsans tunica propria är omgifven af temligen glesa 
ringmuskeltrådar, hvilka på öfre sidan, der det hopslingrade 
körtelröret är beläget, äro smalare och förlöpa nästan paral- 
lelt, skilda från hvarandra, på blåsans undre sida deremot 
äro bredare och anastomosera med hvarandra genom åtskilliga 
förgreningar. Giftblåsan sjelf är mycket stor, elliptisk, i tomt 
tillstånd tillplattad uppifrån och nedåt, så att den ventrala 
väggen berör den dorsala, i det blåsans sidor veckas, såsom 
ForEL påpekar, likt en hopskjuten dragharmonika. Mellan 
giftblåsans tunica intima och propria ser man smärre spridda 
cellkärnor, resterna af matrix för blåsans cuticula; men några 
