BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND ll. N:O 18. 47 
mellan blåsans tunica propria och intima förlöpande delen 
samt slutligen genom förlust af de finaste sidorören och kör- 
telcellernas förändring skulle kunnat gifva upphofvet till den 
nu för Camponotidae egendomliga typen. I sådant fall skulle så- 
lunda Camponotidae härledas ej från Dolichoderidae utan från 
Poneridae. 
Bikörteln är en hos Camponotidae under tarmen belägen, 
hos Tapinoma och Myrmicidae på sidan derom befintlig större 
eller mindre körtelsäck, som mynnar omedelbart under gift- 
blåsans utföringsgång. Dess vägg utgöres af ett lager stora 
regelbundet formade epitelceller, utanför hvilket man finner 
ett kornigt, omedelbart under tunica propria befintligt lager; 
tunica intima är i främre delen af körteln tunnare men till- 
tager i tjocklek bort emot utföringsgången, der till och med 
nätformiga cuticularförtjockningar kunna förekomma. Slut- 
ligen omgifves körtelsäcken, hvars lumen är ansenligt stort 
och tjenar till reservoir för sekretet, af ett fint nät af för- 
grenade och med hvarandra anastomoserande muskeltrådar, 
hvilkas tvärstrimning, såsom FOorEL påpekar, är ytterst otyd- 
lig, till och med försvinnande. På utföringsgången, nära dess 
mynning försvinna körtelcellerna. Bikörtelns form vexlar 
temligen mycket, enligt FORELS åsigt regellöst utan att er- 
bjuda några systematiskt användbara karaktärer. Han upp- 
gifver att hos honorna af några Formica-arter bikörteln är 
klufven i tvänne långa säckar under det den hos Lasius 
flavus och niger $ är klotrund. Hos alla öfriga af honom 
undersökta myror var den alltid odelad, vanligen päronfor- 
mig eller säckformig. Dessa yttranden gifva vid handen att 
bikörtelns olika former blott varit föremål för en flyktig un- 
dersökning af denne författare. En framtill gaffeldelad bi- 
körtel har jag funnit icke blott hos alla Formica-arternas ho- 
nor utan äfven hos deras arbetare liksom jag äfven funnit 
en dylik form på bikörteln, ehuru med kortare flikar, hos 
Polyergus och Camponotus 9 och 3. Hos Lasius-arternas ho- 
nor och arbetare är bikörteln päronformigt aflång. Myrmi- 
ciderna visa en vanligen långsräckt bikörtel. Lång och smal 
är den hos Tetramorium. Hos Anergates har jag ej funnit 
någon bikörtel, ehuru jag funnit giftkörtel med blåsa af van- 
lig Myrmicidtyp väl utvecklad; dock kan jag i brist på färskt 
material ej med bestämdhet påstå att bikörtel här saknas. 
