30 G. ADLERZ, SVENSKA MYROR OCH DERAS LEFNADSFÖRHÅLLANDEN. 
koncentrerade näringsämnen ty ur de isolerade honornas 
blekt färgade ägg utvecklas regelbundet mycket små arbetare. 
Förhållandet väckte först sent min uppmärksamhet, hvarför 
jag ännu ej haft tillfälle till någon ingående undersökning. 
De små arternas ägg äro knappt skönjbara för ett obeväpnadt 
öga: de största deremot (af Camponotus) torde nå en längd 
af 1,5 mm. Vanligen klibba de samman till större eller 
mindre klumpar, hvilket betydligt underlättar deras transport. 
Enligt HuBzER!) skulle äggen under embryonalutvecklingen 
växa, hvilket FOREL anser möjligen kunna tillskrifvas den 
omständigheten, att arbetarne ständigt slicka dem, hvarunder 
ett upptagande af näring på endosmotisk väg skulle var tänk- 
bar”). FOrEL uppgifver för embryonalutvecklingen en tid 
af omkring 15 dagar. LuBBocK”) meddelar deremot, att i de 
af honom iakttagna fallen äggen behöfde en månad till sex 
veckor för sin utveckling. Antagligen vexlar längden af em- 
bryonalperioden ofantligt efter omständigheterna, liksom fallet 
är med larv- och pupp-perioderna. I mina fångna samhällen 
har jag blott i ett enda fall sett några ägg utvecklas på kor- 
tare tid än en månad, nemligen af Camponotus herculeanus, + 
hvilket fall embryonalperioden varade ungefär 21 dagar; der- 
emot tror jag mig i några fall ha funnit denna period ut- 
sträckt till närmare två månader nemligen hos Tomognathus, 
hvilket dock torde tarfva bekräftelse. 
Myrornas larver äro fotlösa, med bakåt mer eller mindre 
tilltjocknande kropp, bestående af 13") segment utom huf- 
vudet, hvilka i allmänhet framträda tydligare på magrare 
larver, hos hvilka huden är mindre spänd. Hufvudet är litet 
och framåtböjdt, ofta indraget i det följande segmentet. Det 
är utmärkt af en något mörkare färg än den smutshvita 
kroppen och är starkare chitiniseradt. Ögon saknas, men 
några små spetsiga utskott på hufvudets främre sidodelar 
torde vara att betrakta såsom antenner. Mundelarne (se fig. 
9) utgöras af en stor öfverläpp, ett par mörkt färgade och 
starkt chitiniserade mandibler, ett par tjocka och köttiga 
maxiller, hvilka nära sin främre och öfre kant visa hvar sitt 
) Recherches sur les moeurs des fourmis, sid. 69. 
2) Les Fourmis de la Swisse, sid. 388. 
3) Ants, Bees and Wasps. sid. 6. 
3) FOREL och ANDRÉE uppgifva felaktigt att de skulle ha blott 12 seg- 
ment. 
