52 G. ADLERZ, SVENSKA MYROR OCH DERAS LEFNADSFÖRHÅLLANDEN. 
grenade hår. Föröfrigt hänvisar jag beträffande hårformerna 
till slägtbeskrifningarne. 
Åfven kroppsformen är af åtminstone för de större grup- 
perna karaktäristisk beskaffenhet. Camponotidlarverna ha jem- 
förelsevis större hufvuden än Myrmicidernas larver, och främre 
kanten af 1:sta segmentets buksida är hos de förra stor och 
utskjutande. Hos Camponotus- och Lasius-larverna, isynner- 
het hos de förra, är kroppen nedplattad, och dess främre 
tredjedel är starkt framåtkrökt, isynnerhet hos Camponotus, 
der den hopkrökta larvens hufvud ofta ses beröra buksidan 
af kroppens 6:te segment, samma ställning som under em- 
bryonalstadiet. Dessa larver äro mycket rörliga. I motsats 
härtill ha några slägten, såsom Tapinoma och de flesta Myr- 
miciderna, tjocka, mer eller mindre cylindriska larver, hvilka 
endast i främre kroppsändan besitta någon märkbar rörlighet. 
De ha vanligen i hvilande tillstånd hufvudet nästan helt och 
hållet indraget i första bålsegmentet. 
Larverna hänga, då de äro mindre, samman i klumpar, 
hvilket medför en betydlig tidsbesparing för arbetarne vid 
deras transport. Antagligen spela härvid de greniga håren 
och isynnerhet de krusiga, i spetsen hullingformade uilhåren 
genom sitt fastgripande i hvarandra en vigtig roll. 
GouLp, DE GEER och HUBER ha iakttagit, att larverna 
skulle vara håriga om vintern men deremot föga eller icke 
under andra årstider. Detta påstående bestrides af RATZE- 
BURG, till hvars åsigt äfven FOorEL sluter sig, i det han fram- 
håller osannolikheten af en dylik förändring hos chitinbild- 
ningar, hvarjemte han påpekar, att larverna vid alla årstider 
äro mer eller mindre håriga och att deras magerhet under 
vintern samt till följd deraf skinnets sammankrympning torde 
kunna gifva behåringen ett tätare utseende. I de fall då jag 
undersökt dessa förhållanden, nemligen på larver af Lasius 
flavus, Myrmica ruginodis samt Leptothorax arterna har jag 
funnit de öfvervintrande larverna på ett i ögonen fallande 
sätt tätare ludna, och jag kan försäkra att icke den af FOREL 
supponerade magerheten kan förklara detta förhållande. 
Små nykläckta larver ha ytterst sparsam, stundom alls 
ingen behåring. Inom kort ser man dem dock beklädda med 
proportionsvis långa (hos L. favus ungefär '/, af kropps- 
längden) fina och mjuka hår. Hos större larver äro håren 
jemförelsevis betydligt kortare men doek temligen talrika 
