68 G. ADLERZ, SVENSKA MYROR OCH DERAS LEFNADSFÖRHÅLLANDEN. 
Utom de tvänne ofvannämnda är det blott tvänne af de 
utom Sverige förekommande myrarterna som utmärka sig ge- 
nom vinglösa och arbetareliknande hanformer, nemligen Po- 
nera punctatissima och Eciton hamatum. Hos båda dessa till- 
kommer egendomligheten af dimorfism hos hanarne, i det 
utom dessa vinglösa arbetareliknande hanformer vingade ha- 
nar finnas, i habitus liknande typiska myrhanar. 
Beträffande Ponera punctatissima, uttalade jag redan vid 
meddelandet”) af min upptäckt af Formicoxenus-hanen såsom 
min åsigt, att den s. k. Ponera androgyna, hvilken dit- 
tills af ForeEL blifvit ansedd för. en hermafrodit, vore att 
betrakta såsom en arbetareliknande hanform, analog med den 
hos Formicoxenus, och att sålunda P. punctatissima hade di- 
morfa hanar. Den ergatoida formen. androgyna, är 1 ännu 
högre grad än Formicoxenus-hanen arbetareliknande, i det 
icke blott thorax erhållit arbetarebyggnad utan äfven man- 
diblerna, hvarjemte hufvudet saknar oceller och antennle- 
dernas antal reducerats till detsamma som hos arbetarne. 
Helt nyligen har D:r WiznH. MiäLrrer tillsändt mig en 
uppsats ?), i hvilken han omnämner sig ha i Brasilien funnit en 
FLabidus tillsammans med Eciton hamatum under sådana om- 
ständigheter att det numera kan anses utom allt tvifvel att 
delar att jag skulle funnit öfvergångsformer mellan hanar och ar- 
betare i afseende på utvecklingen af oceller och generationsorgan. 
Dessa öfvergångsformer existera mellan honor och arbetare. Mellan 
de senare och hanarne kan naturligtvis, särskildt beträffande gene- 
rationsorganen, ingen öfvergång ega rum. 
Till en annan missuppfattning har Sir JOHN LUBBOCK gjort sig 
skyldig då han i sina »>Recent observations on the habits of Ants, Bees, 
and Wasps> antyder att jag skulle ådagalagt någon dimorfism hos 
Formicoxenmus-hanarne, så att jag skulle tillskrifva arten såväl en be- 
vingad som en vinglös hanform. Denna framställning är alldeles 
oriktig, enär jag tvärtom framhållit att den vinglöse och arbetare- 
liknande hane, som jag beskrifvit och afbildat, är den enda hittills 
kände Formicoxenus-hanen. ANDRÉ hade redan förut hänfört den 
Formicoxenus oriktigt tillskrifna bevingade hanen till slägtet Asemor- 
hoptrum (numera Stenamma; Spec. des Form. sid. 271). Sjelf har 
jag aldrig sett denna vingade hane men har ingen anledning att be- 
tvifla befogenbeten i ANDRE's åtgärd, helst som hvarken Sir J. LUB- 
BOCK sjelf eller någon annan författare framstält den ringaste invändning 
mot densamma. Emellertid förefaller det mig ej osannolikt att genom 
tillfällig återgång bevingade Formicoxenus-hanar skulle kunna uppstå, 
i hvilket fall sålunda en tillfällig handimorfism skulle existera i lik- 
het med hvad som regelbnndet är fallet hos Ponera punctatissima,- 
hvars nuvarande stadium i detta hänseende sannolikt en gång pas- 
serats af Formicoxenus. 
1 Öfvers. af Kongl. Vet.-Ak. Förh. 1884, N:r 8, sid. 48. 
2) Beobachtungen an Wanderameisen. (»Kosmos>, 1886. Bd I) 
