88 G. ADLERZ, SVENSKA MYROR OCH DERAS LEFNADSFÖRHÅLLANDEN. 
hvälfda jordtak är af mindre bärighet, ha derföre mindre 
vidd, hvaremot deras höjd vanligen är betydligt större än i 
den omedelbart under stenen belägna våningen. En syn- 
nerligen tydlig inblick i de gräfvande myrarternas byggnads- 
sätt får man genom att försigtigt bortlyfta någon delvis i 
marken nedsänkt sten, under hvilken något myrbo befinner 
sig. .Utom de ofvanbeskrifna låga kamrarne, för hvilka ste- 
nens undre yta tjenar till tak, finner man nemligen långa, 
längs utmed stenens nedsänkta del i flere våningar öfver 
hvarandra löpande gångar, hvilka genom stenens borttagande 
beröfvats sin ena sidovägg men som för öfrigt, synnerligen 
i lerhaltig jordmån qvarstå i orubbadt skick, så att golfven 
dem emellan likna öfver hvarandra belägna hyllor. Golfven 
mellan de olika våningarne, hvilka man sålunda genom ste- 
nens borttagande ser i vertikal längdgenomskärning, äro ofta 
temligen tunna samt här och der genombrutna af runda eller 
aflånga hål för passagen från den ena våningen till den an- 
dra. I de fall då golfven äro af betydligare tjocklek kom- 
municera våningarne med hvarandra genom snedt nedstigande 
gångar. Gångarne sjelfva äro här och der kammarformigt 
utvidgade och deras sidoväggar äro här och der genom- 
brutna af hål, medels hvilka de stå i förbindelse med djupare 
belägna rum. På golfven i de ofvan beskrifna kamrarne ligga 
myrornas puppor och larver grupperade i storleks- och ål- 
dersklasser. De olika våningarne användas för att afpassa 
den efter väderleken och dygnets olika tider vexlande tem- 
peraturen. Sålunda ser man larver och puppor under varm 
och solig väderlek placerade i de öfre våningarne hvaremot 
de vid lägre temperatur samt under natten nedbäras 1 de 
undre, för värmeutstrålningen mera skyddade våningarne. 
Det är isynnerhet på öppna och soliga platser som myrorna 
gräfva sina bon under stenar, sannolikt derför att fuktigheten 
under dem bättre bibehålles. 
De festa svenska myrarterna ha åtminstone en del af 
sitt bo inredt på ofvanbeskrifna sätt, d. v. s. med i marken 
gräfda gångar och kamrar. Camponotus-arterna, isynnerhet 
C. ligniperdus, gräfva mycket ofta sina bon under stenar på 
soliga backsluttningar. De utgöras vanligen af mycket stora 
kamrar samt vida gångar med oftast tydliga och öppna in- 
gångar. Beträffande C. pubescens, som jag aldrig sjelf an- 
träffat, kan jag ej lemna någon antydan om dess byggnads- 
