90 G. ADLERZ, SVENSKA MYROR OCH DERAS LEFNADSFÖRHÅLLANDEN. 
Myrmiciderna gräfva vanligen mindre djupt än Formici- 
derna, särskildt gäller detta Leptothorax-arterna, hvilka ofta 
nöja sig med blott en enda mycket oregelbunden håla under 
någon mindre, platt, löst på marken liggande stenskärfva. 
Liknande bon hafva äfven racerna Myrmica rubra, men här 
tillkomma vanligen äfven djupare belägna kamrar, som ge- 
nom trånga gångar äro förenade med det större, nära ytan 
befintliga rummet. Gångarnes öppningar äro hos båda dessa 
slägten små och väl dolda. Samma är förhållandet med Te- 
tramorium caespitum, hvilken emellertid gräfver djupt och ur- 
hålkar temligen stora kamrar samt vida gångar. FOREL om- 
nämner (Fourm. de la Suisse, pag. 175) en egendomlig iakt- 
tagelse beträffande Leptothorax acervorum, att nemligen denna 
art i Schweiz aldrig gräfver sitt bo under stenar på slätt- 
bygden, hvaremot detta är regeln i Alperna, der arten ofta 
gräfver under samma stenar som Myrmica-arter. I Sverige 
är det icke blott i fjälltrakterna som denna art gräfver sitt 
bo under stenar, utan detta byggnadssätt är det vanliga på 
bergbackarne i så lågländta trakter som t. ex. Östergötland 
men användes äfven der blott på kuperade marker. I de 
flacka Öländska och Gottländska skogarne har jag deremot 
aldrig träffat denna art under stenar. Leptothorax tuberum 
gräfver oftast sitt lilla oregelbundna och obetydliga bo un- 
der löst på marken liggande stenflisor, på öppna och soliga 
lokaler, helst på sådana der berggrunden blott här och der 
är sparsamt och tunt betäckt af lösa jordlager. Solenopsis 
fugax har jag aldrig sjelf haft tillfälle att iakttaga. FOREL 
beskrifver dess bo såsom slutet, d. v. s. att hålornas ingån- 
gar äro såsom hos L. flavus antingen fullständigt tilltäppta 
eller mycket väl dolda. För öfrigt utmärker sig boet genom 
sina rymliga hålor, förenade genom långa, slingrande gångar, 
af hvilka en del äro mera regelbundna och vidare, så att de 
tillåta äfven de jemförelsevis stora hanarne och honorna att 
passera, hvaremot andra äro mycket oregelbundna samt 
ytterst trånga, endast afsedda för denna arts synnerligen små 
arbetare. Dessa bon gräfvas ofta i mellanväggarne i andra 
myrarters bon eller åtminstone i dessa andra bong omedel- 
bara närhet och bilda sålunda hvad FOrEL benämner nids 
doubles, dubbelbon, hvarmed afses det förhållande att många 
myrarter uppslå sina bopålar i hvarandras omedelbara närhet, 
såsom i samma tufva eller under samma sten. Dessa bon 
