BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 11. N:o 18. 91 
stå dock ej i någon kommunikation med hvarandra utan äro 
fullständigt skilda genom mer eller mindre tjocka jordväggar, 
hvarom man lätt kan öfvertyga sig vid upplyftandet af en 
sten, under hvilken två eller flere mot hvarandra fiendtliga 
myrarter gräft hvar sitt skarpt begränsade bo. 
Polyergus rufescens och Anergates atratulus vistas i vare 
sig i blotta marken eller under stenar gräfda bon, hvilka dock 
äro uteslutande ett verk af de af dessa arter hållna slafvarne. 
Deras bon öfverensstämma derför fullständigt med de te- 
spektive slafarternas, d. v. s. hos P. rufescens med dem af F. 
fusca eller rufibarbis samt hos Anergates atratulus med dem 
af Tetramorium caespitum. 
Öfvergångsformer till följande grupper af bobyggnad 
bildas af ÅLastus-arterna, som ofta vid kanten af de stenar, 
under hvilka de gräft sitt bo, uppmura mer eller mindre be- 
tydliga tufvor, hvilka till och med kunna bli så betydliga att 
de omsluta eller till och med öfvertäcka hela stenen. Öfver- 
gången till stackbyggnad framställes af Formica sanguinea, 
som ofta kring och på kanterna af de stenar, som bilda 
taket öfver dess bo, hopsläpar en obetydlig mängd stack- 
material. 
B. Bon utarbetade ur mer eller mindre murket trä eller ur bark. 
Myrorna bearbeta endast sådant trä, som är mer eller 
mindre angripet af röta. Färskt och saftigt trä skulle lemna 
föga tillfredsställande bostäder och det lemnas af myrorna 
alldeles orördt, äfven om det gränsar omedelbart intill de af 
dem bearbetade, mer eller mindre murkna delarne. Dock 
kunna en del arter, isynnerhet Camponotus-arterna, med sina 
starka käkar ur ett material, som ännu besitter en betydlig 
fasthet, utarbeta sina tätt intill hvarandra belägna, synner- 
ligen prydliga kamrar. Dessa kamrar ha alldeles släta väggar 
af vexlande tjocklek, ända från 4 mm. eller ännu obetyd- 
ligare. Kamrarnes form är oregelbunden, dock äro de van- 
ligen mera utdragna 1 träfibrernas längdriktning, ehuru man 
å andra sidan stundom finner kamrar, som ha sin största ut- 
sträckning i horisontal riktning. Vanligen äro kamrarne 
ytterst oregelbundet fördelade; men i några fall — hos F. 
rufa, — har jag funnit en synnerligen påfallande regelbunden- 
het, i det de voro fördelade i många, tydliga, öfver hvar- 
