98 G. ADLERZ, SVENSKA MYROR OCH DERAS LEFNADSFÖRHÅLLANDEN. 
År stenen af obetydlig storlek, blir den snart nog öfvertäckt 
och har inget väsentligt inflytande på tufvans form. År der- 
emot stenen temligen stor, så omgifves den af den sålunda 
uppväxande tufvan först i form af en ringformig vall, hvar- 
efter med tufvans tilltagande storlek äfven stenens öfre yta 
kan bli fullständigt betäckt. Man ser stundom tufvor med 
en betydlig, kittelformig fördjupning i midten, liksom vore 
de utgräfda af menniskohand. Dessa tufvor ha uppstått på 
det nyss angifna sättet och omsluta en sten, som med tuf- 
vans tillväxt blifvit öfvertäckt. 
Lasius niger har ingångarne på sina tufvor ständigt öppna. 
De gula Lastus-arterna ha deremot ingångarne ständigt slutna 
utom vid regnväder, då nybyggnaderna pågå, samt vid den 
tid då hanar och honor svärma, då alla ingångar öppnas för 
att bereda dem utträde. 
Enligt HuBER, EBRARD och FOREL bygga racerna af For. 
mica fusca äfven tufvor af mycket oregelbunden form. Det- 
samma är enligt FOorREL äfven fallet med Tetramorium caespi- 
tum och Solenopsis fugax. Sjelf har jag ej iakttagit mer än 
de små af Tetramorium bygda sommartufvorna. Visserligen 
har jag stundom anträffat F. fusca 1 tufvor, men jag har an- 
ledning antaga att dessa tufvor ursprungligen uppbyggts af 
Lastius-arter samt blifvit inkräktade af de sista bebyggarne, 
som genom gångarnes utgräfning och utvidgning lämpat de 
eröfrade bostäderna efter sina lefnadsvanor. 
Ett egendomligt förhållande kan jag ej undgå att här 
påpeka nemligen de olika roller Lasius-arterna spela beträf- 
fande tufbyggnaderna i olika trakter. På de olika delar af 
fastlandet, jag haft tillfälle att i detta afseende undersöka, är 
det hufvudsakligen Lasius flavus som bygger tufvorna i ängar 
och på betesmarker, oaktadt L. niger förekommer fullt ut lika 
allmänt och kanske till och med ännu allmännare; den senare 
arten tycks dock der föredraga att taga sin bostad i stubbar, 
under stenar eller helt enkelt i gångar gräfda i blotta marken. 
På Öland deremot var förhållandet omvändt. Det var der i 
alldeles öfvervägande grad AL. niger som bygde tufvor, hvilket 
deremot sällan var fallet med L. flavus. På Gottland åter 
voro tufvor i allmänhet sällsynta, hvarigenom de redan till 
följd af markens beskaffenhet flacka gottländska ängarne få 
ett mot fastlandets kontrasterande slätt och jemnt utseende. 
Vissa lokaler voro emellertid tätt beströdda med tufvor, så 
