100 G. ADLERZ, SVENSKA MYROR OCH DERAS LEFNADSFÖRHÅLLANDEN. 
regel för deras anordning kan näppeligen uppställas än den, 
att kamrarne närmare boets medelpunkt äro större och mellan- 
väggarne tunnare, hvaremot motsatsen är fallet i boets peri- 
feriska delar. I djup mylla, der gräfningsarbetet är lätt, 
sträcka sig de utgräfda gångarne till ett betydligt djup ned 
i jorden. Den ur gångar och kamrar bortskaffade mullen 
placeras på jordytan rundt kring hela boet och bildar slut- 
ligen, om dess massa är betydlig, en ringformig vall, hvilken 
så småningom i sin tur genomkorsas af gångar och kamrar. 
Ofvanpå allt detta höjer sig boets andra hufvuddel, den af 
hopsläpadt material af diverse slag byggda stacken. 
Såsom förut är nämndt äro kamrarnes väggar tunnare när- 
mare det i marken gräfda boets medelpunkt. Slutligen försvinna 
mellanväggarne fullständigt, och de särskilda kamrarne och 
gångarne sammanfyta till ett enda stort centralt rum eller rät- 
tare en rund grop af vexlande djup, rundtomkring begränsad 
af den ofvannämnda ringformiga vallen samt med lika stor 
eller något mindre diameter än sjelfva stacken. I samma 
mån som denna kraterformiga grop genom mullens bort- 
skaffande utvidgas, nedsjunker deri af sin egen tyngd en allt 
större del af det öfverliggande stackmaterialet, stundom till 
den grad att stackens öfre del kommer att ligga i eller stun- 
dom under jordytans plan. Såsom en regel af temlig all- 
mängiltighet torde kunde nämnas att den kraterformiga för- 
djupningen gräfves till större djup och omfång i lös och 
djup jordmån och att i samma mån en större del af stack- 
materialet har sitt läge under jordytans plan. 
Beträffande sjelfva stackbyggnaderna så urskiljer man 
bland dem åtminstone tvänne skilda typer, hvilkas olikhet 
hufvudsakligen betingas af det valda stackmaterialets be- 
skaffenhet. 
Den första typen utmärkes af stackmaterialets fina och allt 
igenom likartade beskaffenhet. Stackar af denna typ äro huf- 
vudsakligen bygda af fina grässtrån, mossa samt annat mycket 
fint växtaffall; undantagsvis ingå deri äfven barr men aldrig 
några pinnar eller qvistar. Den yttre formen af dessa stac- 
kar är typiskt plattrund, omkretsen vid basen är temligen 
oregelbunden, vanligen mer eller mindre aflång. Någon om- 
gifvande ringformig vall har jag blott iakttagit i ett enda 
fall, nemligen på en mycket lös och sandig mark på Öland. 
I detta fall var stackens öfre yta nästan i nivå med jordytan. 
