BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 11. N:o 18. 101 
Till sin inre byggnad visa dessa stackar mycken öfverensstäm- 
melse med de af Lasius-arterna murade tufvorna. Liksom 
hos dem finnas här talrika större och mindre kamrar och 
gångar, större och med tunnare mellanväggar närmare stac- 
kens medelpunkt. Liksom i tufvorna hos Lastus niger ur- 
skiljer man äfven här, och vanligen ännu tydligare, en con- 
centrisk lagring af de olika våningarne. Stackarnes yttersta 
lager eller täcklagret, som utgöres af nytt och ännu ej för- 
multnadt material, är af lösare beskaffenhet, mindre tätt sam- 
manpackadt än de undre lagren, hvilka med tiden såväl ge- 
nom sjelfva materialets vittring som till följd af de öfre 
lagrens tryck erhålla större täthet. Stundom ehuru sällan in- 
går äfven jord såsom en mer eller mindre väsentlig bestånds- 
del i stackens undre delar. Detta har jag till och med fun- 
nit vara i så öfvervägande grad fallet i en myllrik äng nära 
Isgärde på Öland, att några stackar der utgjordes nästan ute- 
slutande af jord med endast något föga stackmaterial inblan- 
dadt i toppen. Dessa stackar voro ovanligt stora och hade 
en plattare form än de typiska. 
Stackar af ofvanbeskrifna typ byggas af Formica exsecta 
och pressilabris. Stackarne anläggas ofta på toppen af någon 
Lasius-tufva, som för detta ändamål inkräktats. Så småningom 
utgräfves tufvans midt till en kraterformig fördjupning, vart 
det hopsläpade stackmaterialet delvis daäjunket: Ingångarne, 
som äro oregelbundet spridda öfver stackens yta, äro alltid 
stora och tydliga. 
Jag har på Öland ofta funnit F. pressilabris bygga små 
egendomliga stackar, hvilkas konstruktion i påfallande grad 
erinrar om Myrmica-arternas >sommartufvor». Kring basen af 
friska och nära tillsammans stående grässtrån placeras stack- 
material af vanlig beskaffenhet, så att grässtråen mellan sig 
bilda ett enda stort rum, i hvilket larver och puppor för- 
varas. Stackmaterialet hopas allt högre och allt tätare uppåt 
stråen, till dess det hela fått formen af en stack, hvarur 
gröna grässtrån sticka fram vid toppen. Så länge dessa 
stackar äro mycket små ha de vanligen blott en enda central 
öppning mellan grässtråen vid spetsen. Dessa stackar ha ej 
tillplattad form utan mer eller mindre rakt uppstigande sidor, 
en form som betingas af de stödjande grässtråen. De pla- 
ceras ej på tufvor utan på slät, gräsrik mark. Åtminstone 
att börja med tyckas inga gångar gräfvas i jorden derunder, 
