110 &G. ADLERZ, SVENSKA MYROR OCH DERAS LEFNADSFÖRHÅLLANDEN. 
stackarnes vägar antaga naturligtvis i samma mån större di- 
mensioner. Den största, som jag uppmätt, utgick från en 
midt inuti en jemn tallskog belägen stor rufa-stack. Den 
var 0,73 meter bred samt tydligt uppröjd till en längd af 63 
meter. Från densamma utgrenade en 0,26 meter bred sido- 
väg, som ledde till några tallar, hvilka myrorna bestego för 
att besöka sina der »betande hjordar2. 
Dessa vägar hållas jemna och fria från alla hinder, som 
myrorna förmå undanskaffa. På dem forslas ständigt nytt 
byggnadsmaterial till stackens påbyggande; på dem hemslä- 
pas de vunna jagtbytena och på dem slutligen vandra my- 
rorna till och från sina bladdlöss. Anläggandet af dessa vägar 
tager, såsom FOREL påpekat, icke sin början vid sjelfva stac- 
ken för att så småningom fortsättas till allt större afstånd 
derifrån, utan då en ny stack anlagts, vänja sig dess in- 
vånare så småningom att gå 1 vissa riktningar, som de funnit 
fördelaktigast, vare sig derför att de der finna rikare byten 
eller emedan något af bladlöss hemsökt träd der befinner 
sig. Så småningom bortrödjas dervid hindren öfver hela den 
trafikerade sträckan samtidigt. 
På större eller mindre afstånd från hvarandra liggande 
stackar ses ofta kommunicera medels dessa ofvan beskrifna 
vägar, på hvilka myrorna vandra från den ena stacken till 
den andra. 
FOrREL omnämner!) sig ha sett äfven Lasius fuliginosus 
begagna sig af vägar liknande de ofvanbeskrifna. 
Hanar och honor; parning; äggläggande arbetare. 
Hanarne representera myrsamhällets uteslutande »tärande»> 
klass. De deltaga aldrig i några arbeten, icke ens de erga- 
toida hanformerna, såvidt man har observerat, ehuru hos 
Ponera androgyna mandiblernas form icke såsom hos Formi- 
coxenus-hanen utgör något hinder för arbete. Med parningen 
ha hanarne utspelt sin roll, och i öfverensstämmelse härmed 
är deras lifslängd betydligt kortare tillmätt än honornas och 
arbetarnes. Sir JoHN LuBBocK har hållit tvänne fusca-honor 
1 Les Fourmis de la Suwisse, pag. 204, 
