112 G. ADLERZ, SVENSKA MYROR OCH DERAS LEFNADSFÖRHÅLLANDEN. 
detta. Helt annorlunda behandlas hanarne i de flesta Myr- 
micid-samhällen. Här bevakas hanarne af arbetarne och 
tillåtas ej att aflägsna sig från boet förr än parningen försig- 
gått. Detta förhållande har jag iakttagit hos slägtena Myr- 
mica, Leptothorax och Tetramorium. Om man t. ex. öppnar 
ett Myrmica-bo, der hanar för tillfället finnas, ser man ha- 
narne under den allmänna bestörtning, som uppstår, delvis 
söka lemna boet. De gripas dock derunder af mötande 
arbetare vid vingarne eller benen samt nedsläpas trots sitt 
motstånd i gångarne. I mina fångna Leptothorax-samhällen 
blefvo de hanar, som visade sig uppe utanför boets ingångar, 
genast nedburna. Fastän Myrmicid-honorna, då samhället 
oroas, fitigt bidraga vid larvernas och puppornas räddning, 
har jag aldrig sett dem hjelpa till med hanarnes fasthållande, 
ehuru de härvidlag borde vara den mest intresserade parten. 
Anledningen till hanarnes fasthållande är sannolikt att 
söka deri, att honornas utveckling i allmänhet försiggår se- 
nare, hvadan arbetarne för att kunna förskaffa samhället be- 
fruktade honor nödgas vidtaga dessa drakoniska åtgärder, till 
dess honorna blifvit könsmogna, så att parning kan försiggå. 
Trots arbetarnes vaksamhet undkommer dock en stor del 
hanar, hvilka, då de sålunda i förtid lemna boet, ej få till- 
fälle till parning utan till men för såväl samhället som för 
artens spridning gå förlorade. Under sådana förhållanden 
är lätt tänkbart, att en reduktion af hanarnes flygförmåga 
kunde vara fördelaktig, enär derigenom samtliga hanarne 
nödgades para sig inom boets gränser, hvarigenom såväl till 
samhällets bibehållande alltid befruktade honor skulle finnas 
att tillgå som till artens spridning ett större antal honor 
kunde befruktas. En sådan reduktion har också försiggått 
med såväl de ergatoida hanarne, Formicoxenus samt Ponera 
androgyna, som med den för öfrigt ej arbetareliknande Aner- 
gates-hanen. Inom Anergates-samhället bevakas de med små 
vingrudiment försedda hanarne af sina Tetramorium-slafvar 
(såsom sedermera skall närmare omnämnas i kap. om de 
blandade samhällena) ehuru de väl äfven utan någon bevak- 
ning knappast torde vara i stånd att lemna boet. Den full- 
ständigt vinglöse och ombildade Formicoxenus-hanen eger der- 
emot full frihet att röra sig öfverallt på ytan af sin rufa- 
stack, hvilken han ändå ej lemnar. Jag har aldrig sett någon 
Formicoxenus-arbetare söka fasthålla hanarne. 
