116 6G. ADLERZ, SVENSKA MYROR OCH DERAS LEFNADSFÖRHÅLLANDEN. 
Parningen har blifvit noggrant beskrifven af HUBER”) 
hos Tetramorium caespitum samt af FOREL”) hos Lasius flavus. 
Den eger vanligtvis hos dessa arter liksom hos andra, hvilkas 
hanar äro betydligt mindre än honorna, rum under flygten. 
Under lugna och solvarma dagar sprida sig hanar och honor 
rundt kring boet, vimla på de i dess närhet befintliga väx- 
terna och höja sig slutligen i luften ofta i betydliga svärmar. 
Hanarne kasta sig härunder öfver honorna som dervid an- 
tingen falla ned, hvarefter kopulationen försiggår på marken 
eller ock kan kopulationen försiggå under det honan fort- 
sätter sin flygt, hvilket isynnerhet är fallet hos Lasius-arterna, 
hvilkas hanar äro honorna betydligt underlägsna i storlek. 
Åtskilliga par kopulera emellertid i boets omedelbara närhet, 
hvarvid arbetarne, som alltid vid svärmningen lägga i dagen 
en synnerlig beskäftighet, fasttaga de befruktade honorna för 
att nedsläpa dem i boet”). Till och med kortare sträckor 
kring boet sprida sig arbetarne i sin ifver att följa de öfver- 
allt deromkring vimlande hanarne och honorna, hvilka senare 
de rycka i vingarne och benen samt slicka och smeka ända till 
"skilsmessans ögonblick eller återföra till boet, ifall kopulationen 
försiggått under deras öfverinseende. De från boet bortflugna 
paren återvända aldrig efter parningen, såsom redan Hvu- 
BER ådagalagt”), i motsats till förhållandet hos bien. Det är 
dessa bortflugna, befruktade honor, som grunda nya sam- 
hällen.  Förda af vinden kunna de sprida sin art till långt 
aflägsna och isolerade lokaler. Men det måste blott vara ett 
fåtal af denna oerhörda mängd honor som sålunda kommer i 
tillfälle att efterlemna afkomlingar, eljes skulle inom kort 
ingen enda fläck finnas på jordens yta, som ej intoges af ett 
myrsamhälle. Större delen torde liksom hanarne falla offer 
för fåglar och rofinsekter; andra, som af vinden drifvits ut 
öfver vidsträckta vattenytor, nedfalla och drunkna i massa, 
såsom jag föregående sommar hade tillfälle att iakttaga vid 
Ölands kust, der jag en dag såg talrika hanar och honor af 
1) RBecherches sur les moeurs des Fourmis, sid. 82. 
2) Les Fourmis de la Swisse, sid. 397. i 
3) Detta senare säger sig FOREL i sina Etudes myrmécologiques en 1884 
blott ha iakttagit hos Zas. flavus och mycket sällan men deremot 
aldrig hos några andra arter. Han tycks här benägen att betrakta 
honornas fasthållande såsom undantagsfall. Så är dock ej förhållan- 
det. Jag har ofta haft tillfälle att iakttaga det hos L. flavus och 
niger samt isynnerhet hos F. rufa. 
1) Recherches sur les moeurs des Fourmis, sid. 89. 
