BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND Il. N:o 18. 119 
med de nämnda författarne. Jag har af de festa arter fun- 
nit könsindivider i skilda samhällen nästan hela den varmare 
årstiden. Hos Formticoxenus försiggår parningen på rufa- 
stackens yttre utan att något synnerligen lifligt deltagande 
från arbetarnes sida kan märkas. Dessa fortsätta helt lugnt 
sina arbeten och låta hanar och honor sköta sig sjelfva. De 
senare visa heller ingen benägenhet att flyga bort. Såsom 
jag redan vid ett föregående tillfälle omnämnt”) rivalisera 
hanarne lifligt om honornas egande, hvilket jag deremot ej 
funnit i någon utpräglad grad vara fallet inom andra myr- 
samhällen. 
Beträffande parningen hos Anergates i boets inre skall 
närmare meddelas i kap. om de blandade samhällena. 
HuBzERS upptäckt att honorna efter befruktningen sjelfva 
beröfva sig sina vingar?) har af ForEL blifvit bekräftad. Jag 
har sjelf ofta haft tillfälle att göra samma iakttagelse. Ho- 
norna spänna dervid stundom genom krampaktiga kontrak- 
tioner af sina thoracalmuskler ut vingarne till den grad, att 
de svaga ligament, medels hvilka de äro fästade, sprängas 
och vingarna lossna; stundom afbryter honan vingarne me- 
dels mellanbenen, hvarvid hon först lägger benet öfver ena 
framvingens bas och genom energisk strykning och tryckning 
nedåt inom kort bringar den att lossna. På samma sätt för- 
far hon med bakvingen, och sedan kommer turen till andra 
sidans vingar. AÅfsigten är härvid alldeles oförtydbar; de 
ändamålsenliga och energiska rörelserna vitna om att det ej 
är en tillfällighet att vingarne på detta sätt afbrytas. Dessa 
scener kan man lätt få bevitna om man aktgifver på Lastus- 
honor vid svärmningen, hvilka strax sedan de fallit till mar- 
ken gripa sig an med att aflägsna de numera onyttiga och 
hinderliga vingarne. Åfven arbetarne ses genom att slita i 
honornas vingar ofta ernå samma resultat. De obefruktade 
honorna bibehålla deremot sina vingar längre. HUBER och 
ForEL påpeka båda detta förhållande. Dessa honor göra 
nemligen inga försök att aflägsna sina vingar, och då ej heller 
arbetarne slita af dem. få de sitta qvar till dess de af en 
eller annan tillfällighet lossna från sina svaga fästen. Derför 
finner man också ofta honor med 3, 2, 1 eller till och med 
I Öfvers. af Kongl. Vet.-Ak. Förh. 1884, sid. 61. 
2) Recherches, s. 95. 
