130 G. ADLERZ, SVENSKA MYROR OCH DERAS LEFNADSFÖRHÅLLANDEN. 
blifvit förvirrade af en plötslig förskräckelse. Kastar man 
t. ex. på en rufa-stack en handfull stackmaterial jemte my- 
ror, nyss upphemtade från samma stack, så ser man ofta 
några arbetare ganska envist släpa hvarandra omkring vid 
benen, antagligen i den föreställningen att de fått fast den 
fiende, som orsakat förvirringen. Dessa fiendtligheter upp- 
höra emellertid snart i samma mån som den förskräckta sin- 
nesstämningen. Helt annorlunda är deremot, såsom seder- 
mera skall visas, deras beteende mot främmande arbetare. 
En sådan kan visserligen en mer eller mindre kort tid lyckas 
undgå uppmärksamheten, då han befinner sig inom det för 
honom främmande samhällets råmärken, men förr eller se- 
nare blir han upptäckt och gripen samt aflifvad under tortyr 
eller i lindrigaste fall bortburen öfver gränsen. 
Igenkänningen och det vänskapliga förhållandet äro emel- 
lertid ej alltid inskränkta till invånarne i samma bo utan 
råda mellan alla längre eller kortare från hvarandra belägna 
samhällen, hvilka stå i regelbunden kommunikation med hvar- 
andra. Sådana kommunicerande samhällen finner man t. ex. 
ofta af Formica rufa; dock pläga sällan mer än 3 stackar till- 
hörande denna art sinsemellan kommunicera. På de vägar, 
som förena sådana kommunicerande stackar, ser man arbe- 
tarne vandra fram och tillbaka mellan stackarne, transporte- 
rande stackmaterial, födoämnen, larver och puppor från den 
ena till den andra. Å andra sidan kan ett vänskapligt för- 
hållande ega rum mellan skilda samhällen hvilkas arbetare 
bestiga samma träd för att besöka bladlössen. De kunna der- 
vid-en längre eller kortare sträcka t. o. m. begagna ge- 
mensam väg, som sedermera delar sig i två, en till hvardera 
stacken, och detta utan att dessa stackar för öfrigt stå i 
någon kommunikation med hvarandra. Myrorna från de skilda 
stackarne, som på det gemensamma vägstycket vandra utan 
ordning blandade om hvarandra, vika vid vägens delning 
utan tvekan åt hvar sitt håll, hvarom jag har öfvertygat mig 
genom att med en cinnoberspensel märka en mängd myror 
från den ena stacken. Någon samfärdsel kunde sålunda ej ega 
rum mellan dessa, ty der regelbunden samfärdsel eger rum 
mellan rufa-samhällen uppstår alltid en mellan båda temligen 
rakt förlöpande afröjd väg. De samhällen, som på detta sätt 
delvis använda samma väg utan att misshälligheter uppstå, 
kunna vara belägna ganska långt ifrån hvarandra. På en 
