134 G. ADLERZ, SVENSKA MYROR OCH DERAS LEFNADSFÖRHÅLLANDEN. 
en arbetare är sysselsatt med att under yttersta ansträngning 
framforsla ett tungt och svårtransportabelt föremål, ser man 
vanligen inom kort några af de förbigående och lediga kam- 
raterna utan uppmaning gripa tag i samma föremål för att 
biträda vid fortskaffandet. Deras tillvägagående är dock ofta 
mycket opraktiskt, ity att man ofta får se hvar och en af 
alla krafter streta åt hvar sitt håll, så att resultanten af de 
verkande krafterna ofta pekar åt helt annat båll än åt 
det ursprungliga målet. Möjligen skulle dessa scener också 
kunna tolkas såsom yttringar af afundsjuka, ty man ser ofta 
en på stacken sysslolöst kringkrypande myra frånrycka en 
hemkommande arbetare hans börda, äfven om denne senare 
mycket väl kan fortskaffa densamma utan biträde. 
Medlidandet och hjelpsamheten mot sårade och i nöd 
stadda kamrater torde deremot starkt kunna ifrågasättas; åt- 
minstone äro de inga allmänt förekommande egenskaper, om 
också isynnerhet de äldre författarne på detta område anföra 
talrika exempel, som mer eller mindre tydligt tyckas tala till 
myrornas fördel. LATREILLE t. ex. meddelar!) att rufa-arbe- 
tare, på hvilka han bortyckt antennerna, omhändertogos af 
sina kamrater, hvilka slickade deras sår och derpå utgöto en 
droppe vätska. LEPELETIER DE SAINT-FARGEAU uppgifver”?) att 
hvarje sårad myra, som mötes af kamrater, af dessa hem- 
bäres till boet. FOorEL uppställer?) såsom en allmän regel, 
att myror, som äro lindrigt skadade eller sjuka, vårdas af 
sina kamrater, men om de äro vanmäktiga eller döende bort- 
bäras de långt från boet för att der Jekdnde att dö. Samma 
iakttagelse har enligt FOoRrREL äfven gjorts af EBRARD. LUBBOCK 
anför 2 en mängd försök, som han anställt för att utröna graden 
af myrornas medlidande och bjelpsamhet och af hvilka de festa 
gifvit negativt resultat. Då emellertid i några fall båda dessa 
egenskaper tydligt framträdde i myrornas handlingssätt, gör 
han den berättigade slutsatsen, att hos myrorna liksom 
hos menniskorna de individuella olikheterna hindra upp- 
ställandet af en allmän regel för handlingssättet. Samtliga 
de iakttagelser jag gjort tjena endast till att bekräfta denna 
slutsats, och liksom LuBBocK har jag funnit tydliga yttringar 
!) Histoire naturelle des Fourmis, sid. 41. 
2) Histoire nat. des insectes hyménoptéres, I, 99. 
3) Les Fourmis de la Swisse, sid. 250. 
?) Ants, Bees and Wasps, c. V. 
