136 G. ADLERZ, SVENSKA MYROR OCH DERAS LEFNADSFÖRHÅLLANDEN. 
I ett sanguinea-samhälle med fusca-slafvar, hvilket hölls in- 
spärradt i en i vatten stäld glasburk, hände ofta att arbetare 
föllo i vattnet och förgäfves bemödade sig att krypa upp 
derur på glasväggen. Många såväl sangutnea-arbetare som 
fusca-slafvar gingo utmed vattenkanten och berörde stundom 
de nödstälda med sina antenner men syntes alldeles likgil- 
tiga. De fattade. tydligen ej situationens allvar, ty några 
sågos med halftutspärrade mandibler, alldeles som vid lekarne, 
skämtsamt hugga mot de drunknande, liksom om de funnit 
dessas belägenhet löjlig. 
Blott ett enda tydligt fall af hjelpsamhet mot en nöd- 
stäld kamrat har jag iakttagit. Detta var i ett fånget sam- 
hälle af Lasius niger. En arbetare hade blifvit fastklämd i 
mullen, då jag vid ett tillfälle gräfde deri med en pappers- 
knif. Blott hufvudet och spetsen af abdomen stucko fram, 
och den olycklige arbetade förgäfves på att lösgöra sig. Åt- 
skilliga kamrater gingo förbi och berörde flyktigt den nöd- 
stälde med sina antenner men bekymrade sig ej vidare om 
honom. Slutligen kom en arbetare som tydligen var för- 
ståndigare eller mera medlidsam än de öfriga. Han trefvade 
på de fria delarne af sin fastsittande kamrats kropp, berörde 
lifligt hans antenner och grep sig derefter an med befrielse- 
verket. Först sökte han genom gräfning med frambenen af- 
lägsna mullen. Denna var dock för hårdt sammanpackad, 
hvarför gräfvaren snart tillgrep metoden att med käkarne 
lösslita mullkorn. Alltemellanåt gick han fram till den fast- 
sittandes hufvud, berörde lifligt hans antenner med sina och 
försökte derefter draga fram honom vid ena frambenet. En 
annan arbetare kom och hjelpte till att bortskaffa mullen, 
och slutligen var den fastsittande i stånd att genom sina egna 
ansträngningar frigöra sig från återstoden, hvarvid befriarne 
gingo sin väg utan att afbida några tacksamhetsyttringar, 
hvilka dock sannolikt under alla förhållanden uteblifvit. Detta 
fall tycks mig ådagalägga såväl medlidsamhet som en jem- 
förelsevis ganska hög grad af intelligens hos befriarne. 
Arbetarne ses ofta mata hvarandra, såsom man sedan 
länge iakttagit, medels uppstötande i små portioner af den i 
kräfvan förvarade näringen. Om t. ex. en hungrig rufa-ar- 
betare vill komma i åtnjutande af bladlussaft, tillkänna ger 
han denna sin åstundan för en med dylik saft försedd kam- 
rat medels lifliga rörelser med antennerna på dennes hufvud. 
