162 G. ADLERZ, SVENSKA MYROR OCH DERAS LEFNADSFÖRHÅLLANDEN. 
kunna ha någon direkt nytta; så skulle det äfven, kunna före- 
falla, då myrorna söka ur sitt bo aflägsna de utvecklingssta- 
dier af bladlössen, som äro lämpade för lifvet i det fria. Jag 
tror dock, att man 1i fråga om dylika slutsatser måste vara 
mycket försigtig, och att ifrågavarande företeelser snarare 
böra tolkas såsom af myrorna förvärfvade fördelaktiga vanor 
än såsom öfverlagda handlingar för tydligt insedda syften. 
Jag vill till jemförelse härmed erinra om det väl kända för- 
hållandet med afkommans uppfödande hos några rofsteklar 
(Sphex och Pompilus), som jag ofta sjelf haft tillfälle att - 
iakttaga. Dessa steklar sammansläpa 1 sina gräfda hålor 
spindlar,, fjärillarver, gräshoppor och andra mjuka insekter, 
hvilka förlamats genom några stygn i nervsystemets central- 
delar. Sedan tillräcklig föda för en larv blifvit hopad, lägges 
ett ägg 1 hålan, hvars öppning derefter tillslutes med jord. ” 
Modern får här aldrig se sin afkomma, som helt och hållet 
är öfverlemnad åt sig sjelf och vid sin födelse finner den 
för sin utveckling nödvändiga näringen i sin omedelbara när- 
het. Födans hopsamlarde kan sålunda ej ha sin grund i 
några erfarenhetsrön. Den omständigheten att de i hålorna 
inslutna, till larvernas föda afsedda insekterna blott äro för- 
lamade men ännu lefvande!) är af största vigt, ty om de 
vore döda, så skulle kropparne på de af solen brända mar- 
ker, der dessa steklar gräfva sina hålor, hastigt öfvergå till 
förruttnelse och den utkläckta larven före sin fullständiga 
utveckling se sina födoämnen förvandlade till en stinkande 
massa. Ingen torde dock våga tillskrifva de ifrågavarande 
steklarna en så utvecklad kombinationsförmåga, som deras 
handlingssätt skenbart antyder. 
Utom bladlössen träffas i myrornas bon en stor mängd 
smådjur af flere klasser, de festa likväl insekter och sär- 
skildt skalbaggar. En stor del af dessa träffas här endast 
tillfälligtvis och stå ej i något som helst förhållande till my- 
rorna. Andra deremot, de s. k. myrmecophilerna, stå till my- 
rorna i ett mer eller mindre intimt förhållande. De festa 
!) Jag har flere gånger öfvertygat mig att detta är fallet. Så t. ex. iakttog 
jag en spindel, som 17:de Maj blifvit fångad och i det allra närmaste 
fullständigt förlamad af en Pompilus viaticus. Annu 26:te Maj rörde 
han de yttersta tarslederna fram och tillbaka, då kroppen retades 
med en nål, och ännu 2 dagar derefter bibehöll kroppen sin ur- 
sprungliga mjukhet och lederna sin fullständiga böjlighet, ehuru 
någon sjelfständig rörelse ej kunde märkas. 
