172 oG. ADLERZ, SVENSKA MYROR OCH DERAS LEFNADSFÖRHÅLLANDEN. 
125==15 "proe.: stora" 9; 
655—=T7T805 medelkl. 3, 
BOE=SS små 3, 
Vid denna beräkning hade sålunda ett något större an- 
tal rubricerats såsom >»medelklass;, under det förhållandet 
mellan de stora och de små arbetarnes antal var ungefär 
detsamma som vid den första beräkningen. 
Jag behöfver knappt anmärka att ofvanstående siffror 
ej grunda sig på en noggrann mätning af hvarje myra utan 
endast på en ungefärlig uppskattning af storleken samt huf- 
vudets form. Ett relativt värde får dock denna ungefärliga 
uppskattning deraf, att den i samtliga fall verkställts af samma 
person, hvarigenom mindre spelrum lemnats för godtycket 
än om flere subjektiva åsigter om storleksförhållanden haft 
inflytande på beräkningens resultat. 
Jag har funnit de smärre arbetarne med mera ifver och 
trögare temperament och äro mindre lättretliga. Liksom 
ponotus-samhälle bebodt träd, ser man dessa >»portvakter» 
krypa in igen, hvarefter de vanligen upprepade gånger för- 
Beträffande arbetsfördelningen hos Camponotus har jag 
gjort samma iakttagelser som FOrEL utom i fråga om de 
stora arbetarnes verksammare deltagande i samhällets försvar. 
stridslust angripa fienden än de stora arbetarne, som ha vida 
ForeL har jag ofta sett de stora arbetarne med sina väldiga 
hufvuden spärra ingångarne till boet, om detta är förlagdt i 
någon ihålig trädstam. Måhända afses härmed att skydda lar- 
verna för parasitsteklar, hvilka talrikt pläga besöka dylika mask- 
stungna träd för att på anträffade larver inympa sina förderf- 
bringande ägg. Om man knackar på ett dylikt af ett Cam- 
gravitetiskt stiga fram ur sina hål, gå några steg samt derpå 
nya denna manöver, till dess de öfvertygat sig att ingen fara 
är på färde. Några ses härunder bete sig på ett egendom- 
ligt sätt. Efter att ha höjt sig på frambenen och lyftat huf- 
vudet så högt som möjligt, slå de plötsligen hakan i träet, 
så att ett hörbart ljud uppstår. Detta utbrott af energi under 
de för öfrigt mest flegmatiska rörelser gör ett komiskt in- 
tryck. Vid större ilska hugga de med utspärrade käkar i 
luften eller i träet, hvarvid de stundom bita sig så fast att 
det kostar dem någon möda att lösgöra käkarne. Detta för- 
faringssätt har jag äfven sett de mindre arbetarne använda, | 
ehuru kanske mera sällan. FOREL meddelar att Camponotus- 
