182 G. ADLERZ, SVENSKA MYROR OCH DERAS LEFNADSFÖRHÅLLANDEN. 
från ett annat samhälle härstammande myra, om hon ock 
tillhör samma art, varietet eller race. Detta kapitel i my- 
rornas historia har isynnerhet af FOorEL blifvit mycket utför- 
ligt skildradt, hvarför jag inskränker mig till att framhålla 
några mera 1 ögonen fallande drag. 
Myrornas vapen äro: mandiblerna, den myrsyra afsön- 
drande giftapparaten samt hos några arter sekretet från vissa 
körtlar, spottkörtlar (hos Lasius fuliginosus) eller analkörtlar 
(hos Tapinoma erraticum). 
De spetsiga mandiblerna hos Polyergus äro fruktansvärda 
vapen, hvilka, såsom FOoRrEL först påvisat, denna art förstår 
att använda på ett ofelbart dödande sätt. Hans sträfvan i 
striden går ut på att söka få tag i sin fiendes hufvud, hvar- 
vid den ena mandibelns spets appliceras på hjessan, noggrant 
midt för hjerngangiiet, och den andra på hufvudets undre 
sida. Med ett kraftigt bett genomborrar derefter Polyergus 
sin fiendes hjernskål, den spetsiga mandibeln intränger i 
hjernan och medför, om ej en ögonblicklig död, åtminstone 
oförmåga att vidare på något kraftigt sätt deltaga tr striden. 
Andra arter, såsom t. ex. Formica sanguinea, söka med sina 
käkar få tag om fiendens hals, hvarefter genom ett bett 
dennes hufvud skiljes från kroppen. Ofta fasthålla de fiendt- 
liga parterna hvarandra vid en antenn eller ett ben och söka 
”bortsläpa hvarandra. Den, som dervid först förlorar fotfäste 
eller tröttnar, är förlorad. Han bortsläpas och dödas inom 
kort. i 
Då en myra biter häftigt, böjer hon samtidigt abdomens 
spets framåt för att i det tillfogade såret inspruta sekretet 
från giftkörteln eller, om hon är försedd med gadd, för att 
dermed tillfoga sin fiende ett stygn. Några arter ha för- 
mågan att medels abdominalsegmentens pressning på gift- 
blåsan utspruta sitt gift till en jemförelsevis betydlig höjd. 
Detta är isynnerhet fallet med F. rufa, som nära nog alnshögt 
utsprutar fina giftstrålar mot en ofvanifrån hotande fiende, 
hvarom man lätt kan öfvertyga sig, om man, vänd mot solen, 
med handen slår på en rufa-stack. De uppretade myrorna 
resa sig härvid på de fyra bakre benen, mellan hvilka de 
framsträcka sin uppåtriktade abdomen, samt söka med vidt 
utspärrade mandibler och uppåtsträckt hufvud nå föremålet 
för sin vrede eller åtminstone träffa det med sina gift- 
strålar. 
