liste hd 
BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 11. N:o 18. 185 
några få myror, släppta till ett främmande samhälle, känna 
sig synbarligen mycket obehagliga till mods, såsom man lätt 
kan iakttaga vid försök med t. ex. F. rufa. De smyga om- 
kring med försigtiga och tvekande steg och göra allt för att 
undgå sina fienders uppmärksamhet. Mötet med någon af 
stackens rättmätige innehafvare förorsakar dem den största 
förskräckelse, och de gå aldrig anfallsvis tillväga. Upptäckta 
och gripna, göra de blott svaga försök att försvara sig. Deras 
mod är synbarligen mycket nedslaget, och de inse det hopp- 
lösa i sin belägenhet. 
Å andra sidan finner man ofta djerfhet eller försigtighet 
eller till och med feghet såsom utmärkande egenskaper för 
vissa arter. En synnerligen modig och försvarslysten myra 
är F. sanguinea samt i något mindre grad PF. exsecta och 
rufibarbis. ”Temligen skygga och försigtiga äro deremot F. 
fusca samt de gula Lasius-arterna, af hvilka isynnerhet L. 
fAlavus till följd af sin ringa stridbarhet ofta ses såsom rof- 
lystna slägtingars byte. De små Formicoxenus-arbetarne har 
jag aldrig sett göra något försök till försvar, då de angripits 
af andra myror. Deras lif i skydd af det mäktiga rufa-sam- 
hället torde också i regel göra alla försvarsåtgärder obehöf- 
liga, hvarför de till och med tyckas ha förlorat sjelfva vanan 
att använda sina försvarsvapen. Camponotus-arterna ha ett 
trögt temperament. De försvara sig visserligen, drifna till 
ytterlighet, men gripa snart till flykten äfven för en i 
antal underlägsen fiende. Då jag en gång upplyfte en sten, 
under hvilken funnos bon tillhörande dels Camponotus lignt- 
perdus och dels ett samhälle af F. sanguinea med fusca-slaf- 
var, angreps den förre genast af den senare, som skyndade 
att bortröfva sina stora grannars ägg, larver och puppor. Efter 
kort motstånd grep Camponotus till flykten, hvarvid sanguinea 
enligt sin vana spred sig kring stridsplatsen för att förfölja 
och frånrycka de flyende medförda puppor och larver. De 
flesta Camponotus-arbetarne togo sin tillflykt upp på de kring- 
stående grässtråen, hvilka snart på en yta af ett par qvadrat- 
meter kring stridsplatsen hyste i sina toppar en eller flere 
Camponotus-arbetare, hvilka med möda höllo sig fast och, om 
de föllo ned, genast åter klättrade upp, ända till dess efter 
en stund förföljarne dragit sig tillbaka. 
Från regeln att myror från skilda samhällen alltid be- 
trakta hvarandra såsom fiender gifvas emellertid åtskilliga 
