BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 11. N:o 18. 213 
dock aftaga i samma mån som den nalkades fienden. Bud 
afgingo till hemmet med den påföljd, att en ny skara arbe- 
tare genast ryckte ut till sina kamraters bistånd. Emellertid 
dröjde sanguinea ännu att inleda striden. De på försvar be- 
redda belägrade intogo en yta af två fot kring sitt bo. Så 
småningom började man här och der komma i »handgemäng»>, 
och det var oföränderligen de belägrade som dervid började 
fiendtligheterna. Oaktadt antalet af fusca-arbetare var ansen- 
ligt, började dessa dock redan tänka på flykt och uppburo, 
innan striden fullständigt uppblossat, sina puppor ur boets 
inre. Dessa lades i högar vid ingången, på motsatta sidan 
till den, hvarifrån fienden ankommit. 
Honorna grepo till flykten åt samma håll. Emellertid 
fann den belägrande hären sig tillräckligt stark för att våga 
ett anfall. Den störtade sig från alla sidor öfver boets för- 
svarare, som efter ett häftigt motstånd grepo till flykten, 
medförande de vid boets ingång samlade pupporna. Sangutnea 
förföljde de flyende och sökte frånrycka dem deras bördor. 
Några modigare fusca-arbetare begåfvo sig, trotsande faran, 
midt ibland fienderna ner i boets inre för att i hast rädda 
ännu några larver undan plundrarne. Sangutnea inträngde 
derefter 1 det öfvergifna boet och började derifrån bortbära 
de qvarlemnade larverna och pupporna till sitt eget bo. 
Detta är hufvuddragen af HuBErs utförliga beskrifning, 
och hans iakttagelser ha sedermera af flere författare be- 
kräftats. 
Sjelf har jag blott en enda gång fått bevitna ett dylikt 
plundringståg och tyvärr blott tragediens sista akt. Det var 
vaddaSt. kör på Öland som jag på e. m. l5:de Juli iakttog 
en hop sanguinea-arbetare, sysselsatta med att utplundra ett 
i sanden gräfdt rufibarbis-bo. Boets invånare hade tagit till 
flykten, och några kring ingångarne strödda rufibarbis-lik vit- 
nade att de ej gifvit sig utan strid. Nya sanguinea-arbetare 
utkommo ständigt från rufibarbis-boets inre med puppor 
mellan käkarne och tågade i rak linie till sitt eget omkring 
30 steg derifrån, vid foten af en tall belägna bo. Endast få 
larver såg jag bäras. Tvänne alldeles nykläckta och ännu 
hvitgula rufibarbis-arbetare irrade med den för nykläckta my- 
ror egendomliga stapplande gången kring ingångarne till sitt 
sköflade hem, midt ibland fienderna, utan att dessa gjorde 
dem något för när. Sangutnea-samhället var mycket litet och 
