222 G. ADLERZ, SVENSKA MYROR OCH DERAS LEFNADSFÖRHÅLLANDEN. 
6. Sedan vid ett tillfälle samhället under 8 dagars 
tid bekommit blott vatten men ingen honung, inhäldes 
några droppar sådan ofvanpå jordytan i glasburken. Den 
märktes genast af en sanguinea-arbetare och en :fusca-slaf. 
Sedan den senare ätit sig mätt, begaf han sig genast ner i 
gångarne och återkom (båda hade blifvit märkta med cinno- 
ber) efter 3 minuters förlopp, tätt åtföljd af tvänne andra 
slafvar. Den märkta gick direkt till honungen, hvilken de 
båda andra först efter SE minuts sökande funno. Sedan 
dessa ätit sig mätta, gingo äfven de ned, och så småningom 
uppkommo alltfler såväl slafvar som sangutnea-arbetare till 
honungen. Så snart någon funnit denna, märktes han, 
utan att deraf låta oroa sig, medels cinnoberpenseln. På 
detta sätt kunde jag konstatera, att under de tvänne timmar, 
som samhället denna gång oafbrutet observerades, uppkommo 
till honungen 40 slafvar ett sammanlagdt antal gånger af 77. 
Under samma tid besöktes honungen af 10 större och 10 mindre 
sanguinea-arbetare tillsammans 37 gånger. 
Af ofvan anförda siffror framgår sålunda, att, oaktadt 
slafvarne utgjorde blott 33 procent af samtliga arbetarne, 
dock ett mot sanguinea-arbetarnes flerdubbelt antal slafvar 
sågs syssla med gräfningsarbeten. Vid jemförelse mellan en 
ensam sanguinea-arbetare och en ensam slaf, hvilka båda 
samtidigt sysslade med samma arbete, visade sig derjemte, att 
slafven icke blott arbetade fortare utan derjemte med mera 
uthållighet. I de tvänne fall, då jag anstält en dylik jem- 
förelse, förrättade slafven på en viss tid i det närmaste dub- 
belt så stort arbete som sangutnea-arbetaren. Åfven vid det 
nämnda försöket med honungen lade slafvarne i dagen be- 
tydligt mera energi än sanguinea-arbetarne, hvaraf det före- 
faller sannolikt, att de äfven med mera ifver än sangutnea- 
arbetarne skulle egna sig åt larvernas uppfödande. Af lätt 
begripliga skäl har jag ej kunnat anställa några beräkningar 
öfver arbetsfördelningen i detta fall. Att fusca-slafvarne 
mata sina herrars larver såväl som äfven stundom dem sjelfva, 
är dock lätt att konstatera. De biträda äfven med minst lika 
mycken ifver vid larvernas och puppornas räddning samt 
äfven vid samhällets försvar, om det hårdt ansättes. 
Det vill af det ofvan anförda synas som om sanguinea 
skulle visa en tendens att så småningom, i likhet med Poly- 
ergus, öfverlåta de husliga bestyren åt slafvarne och sjelf 
