BIHANG TILL K.: SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 11. N:o 18. 225 
Polyergus är bland myrorna aristokraten par excellence. 
Hans arbetslösa lefnadssätt i förening med hans krigiska 
vanor har ombildat hans käkar från den för arbetare karak- 
täristiska breda, tandade formen till en skapnad, som gör 
dem till fruktansvärda mordvapen på de härnadståg mot slaf- 
arterna, som utgöra dessa myrors enda sysselsättning. På 
hvad sätt Polyergus förstår att i striden draga fördel af sina 
spetsiga mandibler har jag redan förut omnämnt. Slafarterna 
känna så väl den fruktansvärda verkan af dessa vapen, att 
blotta hotelsen att använda dem vanligen förmår en an- 
gripare att släppa sitt tag. Polyergus tågar i sluten trupp ut 
på sina röfvartåg. Han företager icke såsom sanguinea en 
långvarig belägring af det till plundring utsedda samhället. 
Hans taktik är öfverrumplingen. Utan tvekan störtar han 
sig ned i det fiendtliga samhällets gångar och rycker till 
sig dess puppor. I oordnad skara återvända plundrarne sedan 
till sitt eget bo med det erhållna bytet, hvilket nedlägges 
framför boets ingångar, hvarefter slafvarne nedbära det i 
boets inre. Plundrarne återvända i flere repriser för att 
hemta de återstående pupporna men möta nu vauligen häf- 
tigare mostånd från de på deras mottagande beredda fien- 
derna. Polyergus är för sin existens fullkomligt beroende 
af sina slafvar. Om sin egen afkomma bekymrar han sig 
icke det ringaste utan öfverlemnar larvernas och puppornas 
vård åt slafvarne. Sjelf förstår han icke att äta utan måste 
matas af slafvarne, hvarför han, öfverlemnad åt sig sjelf, dör 
af hunger midt uti öfverflöd på mat, såsom HuBER och FOREL 
ha ådagalagt. 
Boet, som gräfves i marken, är slafvarnes verk. Dessa 
bestämma när boningsplatsen skall förändras och bära sina 
herrar under flyttningen till det nya boet, i motsats till för- 
hållandet hos sanguinea, som vid liknande tillfällen tvärtom 
bär sina slafvar. 
De arter, som af Polyergus användas till slaftjenst, äro 
desamma som hos sanguinea, nemligen fusca och rufibarbis. 
Fusca-slafvar förekommo i det af mig på Skarpö infångade 
samhället. Talrika Polyergus-hanar fann jag der äfven men 
deremot inga honor samt till min förvåning hvarken larver 
eller puppor, ehuru jag gräfde djupt i flere bon. Sannolikt 
voro de senare redan vid denna årstid (början af Oktober) 
nedburna 1 sitt vinterläge. 
mm 
Än 
