228 G. ADLERZ. SVENSKA MYROR OCH DERAS LEFNADSFÖRHÅLLANDEN. 
som erfordras för ett planmässigt gräfningsarbete; men det 
är heller ej otänkbart, att Polyergus-honorna skulle kunna 
uppföda sin första afkomma i tillfälligt anträffade gömslen, 
der de efter svärmningen sökt skydd. 
[Jag anser mig böra i förbigående omnämna hvad man 
har sig bekant om det sydeuropeiska slägtet Strongylognathus, 
enär det i sina samhällsförhållanden i viss mån bildar en 
öfvergång mellan Polyergus och det äfven hos oss förekom- 
mande slägtet Anergates. 
Slägtet Strongylognathus är representeradt af tvänne ar- 
ter, S. Huberi och SS. testaceus, hvilka afvika något från hvar- 
andra 1 sina lefnadsförhållanden. Bådas arbetare utmärka 
sig genom en mandibelbildning liknande den hos Polyergus, 
hvarigenom de äro urståndsatta att förrätta några arbeten. 
Framför Polyergus ha de dock den fördelen att de kunna 
äta utan biträde af slafvarne, men de låta det oaktadt van- 
ligtvis mata sig af dessa senare. Till slafvar använda de 
arbetarne af Tetramorium caespitum, hvaraf man alltid träffar 
puppor i deras bo. 
S. Huberi är en art som i sina lefnadsförhållanden myc- 
ket likvar Polyergus. Liksom denne senare har han talrika 
egna arbetare, hvilka företaga liknande röfvartåg till slaf- 
artens bon för att bortröfva puppor. De använda dervid samma 
taktik och genomborra på samma sätt som Polyergus sin fien- 
des hjerna med sina spetsiga käkar. 
S. testaceus är något mindre och af svagare kroppsbygg- 
nad än förutnämnda art. Såväl arbetare som puppor af slaf- 
arten, Tetramorium, träffas i dess bon, men man har aldrig 
iakttagit S. testaceus företaga några röfvaretåg för att rekry- 
tera sin slaftrupp. Denna art har så fåtaliga egna arbetare, 
att det är svårt att upptäcka dem i hopen af slafvarne. Så- 
väl denna omständighet som artens svaga kroppsbyggnad 
gör det alldeles obegripligt på hvad sätt han förskaffar sig 
slafvar, då han näppligen kanb gå tillväga med öppet våld 
mot en så stark och stridbar myra som Tetramorium]. 
III. Hufvudarten saknar egna arbetare och använder i stället 
i sin tjenst arbetare af Tetramorium caespitum, af hvil- 
ken senare dock hvarken larver eller puppor träffas i 
boet. 
Den ende representanten för denna grupp är ÅAnergates 
atratulus. Af denna i såväl morfologiskt som biologiskt hän- 
