242 G. ADLERZ, SVENSKA MYROR OCH DERAS LEFNADSFÖRHÅLLANDEN. 
hade märkbart aftagit, liksom den äfven för hvarje särskild 
gång var af kortare varaktighet. Flere Leptothorax-arbetare 
sågos t. o. m. beröra Tomognathus med sina antenner utan 
att dervid lägga någon fiendtlighet i dagen. På fjerde dagen 
efter inelappninsent hade fi onttlisketerna visserligen ännu 
något aftagit men fortsattes, om Beck med längre stillestånd 
Under denna dag hade han en gång blifvit kastad i vattnet, 
under det jag i flere timmar var frånvarande. Vid min åter- 
komst fann jag honom tyvärr drunknad, hvarför jag gick 
miste om det resultat hvarpå jag hoppats. Jag tviflar dock 
ej på att äfven denne Tomognathus, liksom den förutnämnda, 
slutligen genom sin outtröttliga envishet och sin outtömliga 
godmodighet skulle lyckats göra sig tolererad af samhälls- 
medlemmarne. Att den vid förra försöket använda Tomo- 
gnathus jemförelsevis snart fick röna ett indifferent bemötande 
torde berott dels på frånvaron af larver, dels på Leptothoraz- 
arbetarnes fåtal, till följd af hvilket personlig bekantskap 
inom kort formerats af alla med den oförarglige gästen. 
Till det ofvannämnda lilla Leptotlorax-samhället släpptes 
10 stycken Tomognathus-individer för att få afgjordt, huru- 
vida ett större antal skulle gifva dem mod att göra något attentat 
mot larverna. För att gifva dem tillfälle att i sådant fall 
hembära bortröfvade larver till sitt eget bo satte jag detta 
medels en pappersbrygga i förbindelse med det ifrågavarande 
Leptothorax-boet. Tomognathus-arbetarne visade såsom van- 
ligt i det främmande boet ingen rädsla. De kröpo genast 
in mellan träbitarne, der Leptothorarx-larverna voro förvarade. 
Detta tycktes dock vara snarare af begär att söka gömställen 
än i syfte att bortröfva några larver. Dessa senare väckte 
visserligen deras lifliga intresse och de berörde dem, då till- 
fälle dertill gafs, lifligt med sina antenner; men de medhunno 
aldrig att gripa tag i någon, om de haft något dylikt för af- 
sigt, ty de uppretade ÅLeptothorax-arbetarne voro ständigt 
sysselsatta med att bortleda eiler bortbära dem, hvarvid de, 
såsom vanligt, gjorde föga motstånd och aldrig sågos an- 
vända vare sig gadden eller käkarne till försvann Så snart 
de på ett Cilér annat sätt åter blifvit fria, skyndade de genast 
tillbaka under träbitarne, hvarför deras aflägsnande från 
larverna skaffade de fåtaliga ALeptothorax-arbetarne ständig 
sysselsättning. En af de ifrigaste bland samhällets försvarare 
var en vinglös Åeptothorax-hona, hvilken hela tiden sågs 
