BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 11. N:o 18. 305 
arter äro mycket sällsynta och kunna i ingen mån sägas ka- 
raktärisera myrfaunan. 
Äfven i den Öländska faunan har Lasius niger öfver- 
vigten. En utpräglad skilnad från såväl fastlandet som från 
de öfriga öarne är, att denna art här är den företrädesvis 
tufbyggande och dervidlag spelar samma roll som L. flavus 
på fastlandet. Sistnämnda art är visserligen äfven ganska 
allmän, dock mindre vanlig än på fastlandet och bygger mera 
sällan tufvor. Karaktäristisk för Ölands fauna är äfven den 
vanliga förekomsten af Lasius fuliginosus, som mycket ofta 
träffas 1 skogar och ängar utmed vestra kusten, synnerligast 
i ekängar men äfven 1 barrskog, samt Formica truncicola, 
som ofta träffas 1 skogarne. Den utmed vestra kusten för- 
löpande sand- och grusåsen gynnar förekomsten af sådana arter 
som Formica rufibarbis, F. sanguinea, Lasvus alienus och Te- 
tramorium  caespitum, hvilka arter här äro allmännare än på 
fastlandet. Allmännare än på fastlandet förekomma äfven 
F. pratensis och truncicola. Formica exsecta förekommer ofta 
men 1 enstaka samhällen på såväl vestra kuststräckan som 
på midtlandet. Blott en enda gång har jag funnit några få 
kommunicerande stackar. Formica pressilabris, som på fast- 
landet är sällsynt, är allmän 1 ängarne på vestra kusten. 
Sällsyntare är mellanformen exsecto-pressilabris. Tapinoma 
erraticum är på en sträcka söder om Borgholms slott den 
förherskande myrarten, som der har nästan utträngt alla an- 
dra. Den går här längst ut på Alvaren af alla myror och 
träffas ännu der kalkstenen blott här och der täckes af spar- 
samma jordfläckar. Mindre allmänt förekommer den längre 
söderut på grusåsen. Öfriga här förekommande arter förhålla 
sig 1 afeeende på sin förekomst ungefär lika som på fastlan- 
det med undantag af att Myrmica lobicornis tycks vara vida 
allmännare 1 ängarne, hvaremot M. sulcinodis alldeles saknas. 
På den flacka och skoglösa del af östra kusten, jag haft till- 
fälle att undersöka, tyckas förhållandena vara vida ogynsam- 
mare för myrorna. Jag har der nästan endast funnit några 
sparsamma samhällen af Lasius niger. 
Karaktäristisk för Gottlands myrfauna är, såsom jag redan 
förut haft tillfälle att omnämna, bristen på tufvor i ängar 
och på betesmarker och detta ehuru de eljes tufbyggande 
arterna, Lasius niger och L. flavus, der äro allmänna. Sär- 
skildt bildar L. niger i detta fall en skarp kontrast mot den 
20 
