158 GYLUÉN, UNDERS. AF THEORIEN FÖR HIMLAKROPPARNAS RÖRELSER. 



Den från störingsfuuktionen afskilda termen var ur- 

 sprungligen ytterst enkel och derjemte en funktion af endast 

 ?•; detta oaktadt var följden af ifrågavarande afsöndring ge- 

 nomgripande. Ty det visade sig, att icke allenast denna 

 term, utan äfven ett antal andra, af hvilka en del åter voro 

 funktioner af endast r„ , måste utsöndras från störino;sfunk- 

 tionen och underkastas en särskild behandling. Det vilkor- 

 liga, som ursprungligen häftade vid öfverflyttandet af en enda 

 term från denna funktion till de termer, hvilka skulle läg-oras 

 till grund för bildandet af den intermediära banans begrepp,^ 

 var härigenom helt och hållet försvunnet. De elementära 

 termerna, som karakterisa uttrycken för den absoluta rörelsen, 

 och hvilka i afseende på koefficienternas numeriska belopp 

 äro jemförbara med termerna i den elliptiska medelpunkts- 

 eqvationen och i utvecklingen af den elliptiska radius-vektor, 

 äro nämlioen af en väsentlio-en olika natur mot de effentlioja 

 störingstermerna. Under det att de senare innehålla den 

 störande massan såsom faktor och således i vanligen före- 

 kommande fall äro att anse såsom små qvantiteter af första 

 ordnino;en, har denna faktor hos de elementära termerna sfått 

 förlorad. Det är således hvarken något godtyckligt eller för- 

 anledt i afsigt att uppställa lämpliga och öfverskådliga räkne- 

 föreskrifter, att vi afsöndrat de elementära termerna, och på 

 grund af desamma uppbyggt begreppet af en absolut bana. 

 Genom uppställandet af detta begrepp ernå vi äfven en vida 

 mer fullständig och djupare insigt i naturen af planeternas 

 rörelser, än den Keplerska ellipsen gifver oss; ty denna är, 

 så att säga, endast en fas af den absoluta banan, och detta 

 endast tillnärmelsevis. Ett system af planeternas absoluta 

 banor vore det dcrför ej olämpligt att benämna det absoluta 

 planetsystemet. 



En väsentlig del af de båda senare afhandlingarnas inne- 

 håll var egnadt åt undersökninsar af den absoluta banan samt 

 afsåg att uppsöka de medel, hvilka kunde leda till bestämning 

 af densamma. Vid de dervid förekommande integrationsproces- 

 cerna blefvo, såsom sig bör, sex arbiträra konstanter införda, 

 nämligen f\ Q, A^ x, t och h. Af dessa äro de tre första 

 till sin sreometriska betvdelse omedelbart gifna; de tre se- 



O */ CD ' 



nare ingå deremot endast såsom konstanta parametrar i vissa 

 funktionsuttryck. Vi benämna elementen x och t: excentri- 

 citetsmodyl och inklinationsmodyl; för elementet h behöfva 



