BIMANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 7. N:0 3. 17 



<ett särskildt subgenus jemte Bumastus och Illceniis sensu str., 

 rnen dvlikt försvinnande af ögonen iemte omdaning af de fria 

 kinderna i sammanhang härmed är af Barrande iakttaget äfven 

 hos andra slägten och anses af honom ej uteslutande böra 

 lägo-as till grund för söndring. De fem hittills kända arterna 

 öfverensstämma för öfrigt med slägtets arter och thoraxledernas 

 antal är hos dem såväl 9 som 10. 



En ytterligare bekräftelse på den ringa betydelsen af vex- 

 lingarne i thoraxledernas antal vinnes således af dessa. 



Slägtets beskrifiiing. 



o 



Åtskilliga 'författare, såsom Volbortii och framförallt Bar- 

 UANDE, hafva lemnat utförlig beskrifning öfver slägtot^). I det 

 följande skall jag derförc hufvudsakligen inskränka mig till 

 xitt redogöra för några egendomligheter, som dels tillförene 

 mindre beaktats, dels tillkommit, sedan Barrandes arbete pu- 

 blicerades, genom vidgad artkännedom. Afven skall jag särskildt 

 fästa mig vid och genomgå egendomligheterna hos de svenska 

 här beskrifna arterna och variationerna inom deras formserie. 



Kroppsformen oval eller elliptisk, mer eller mindre lång- 

 sträckt, starkt kullrig. Hos hvarje art varierar den något inom en 

 viss gräns, men någon sådan bestämdt utpräglad längre eller bre- 

 dare form, som Barrande iakttagit hos Böhmiska arter, har jag ej 

 med säkerhet lyckats finna hos våra, troligen i anseende till 

 det otillräckliga materialet, enär de fullständiga exemplar, som 

 stått mig till buds, utom hos en enda art varit ytterst få. 

 De största variationerna inom vissa kroppsdelars form har 

 jag funnit hos /. Linnarssonii Holm, men med en mängd 

 öfvergångar mellan ytterligheterna. Hufvudet och pygidiet äro 

 ungefär af samma storlek och hvar för sig vanligen längre 

 eller lika långa som thorax. 



Hufvudet vanligen starkt sphaeriskt, sällan uedplattadt. 

 Till formen är det halfcirkelformigt, eller bildar det en del af 

 on ellips. Bakhörnen äro än starkt afrundade, än skarpa, rät- 

 vinkliga, än åter spetsigt utdragna till längre eller kortare 

 horn. Hufvudets framkant är än afrundad, än skarp. I detta 

 senare fall löper i densamma en upphöjd linie, som med 



') Bark. Syst. Sil. de Boh., Volb. Euss. Trilob. 



