15IHAKG TILL K. SV. VET.-AKAl). HAXDL. BAND. 7. N:0 3. 29 



rullning ännu ej är konstaterad hos ulla, af hvilka fullständiga 

 exemplar äro kända. Fullständig sammaurullning har iakttagits 

 hos följande svenska arter: 



/. Esmarkii (ScHLOT.). 



/. ohlongatus (Ang.). 



/. centrotus (Dalm.). 



/. Linnarssonii Holm. 



I. Angelini Holm. 



/. Barriensis (Murch). 



Ej fullt sammanslutna, ehuru starkt sammanrullade, exem- 

 plar hafva funnits af: 



/. sphcericus HoLM. 



/. scrobiculatus Holm. 



7. Chiron HoLM. 



/. crassicanäa (Wahlenb.). 



För sammanrullningens mekanism har Barrande redogjort, 

 och Volborth har hos »Ilhoius crassicauda Wahlenb.» [= I. 

 Esmarkii (Schlot.)] noga beskrifvit thoraxledernas byggnad och 

 sammanfogning, hvarigenoni en sådan böjning kan åstadkom- 

 mas ^). Deremot har jag ej sett omtalad en egendomlig inrättning 

 vid sammanslutningen af hufvudet och pygidiet hos vissa arter ai' 

 Illcemis, hvarigenom de vid fullständig sammaurullning måste 

 sluta sig mycket tätt och fast intill hvarandra. I sjelfva fram- 

 kanten af hufvudet förekommer nemligen en upphöjd, fram- 

 springande, skarp kant, antingen endast på medelskölden eller 

 ock fortsättande sig en längre eller kortare sträcka i kanten af de 

 fria kinderna. Genom denna utspringande skarpa kant bildas då 

 en fals, i hvilken pygidiets i\tkant vid sammanruUningen griper 

 in. Denna har jag derföre kallat fahlinien. Den kan, så- 

 som nyss är nämndt, fortsättas på kinderna nära intill dessas 

 spets, såsom hos I. Chiron Holm, och då omfattas hufvudets 

 fram- och sidokanter fullständigt af pygidiets kant, eller också 

 sträcker den sig endast ett stycke bakåt pä den fria kinden, 

 då omfattningen ej blir så fullständig. Hos I. Esmarkii (Schlot.), 

 der detta senare är förhållandet, blir dock föreninffen derisenom 

 synnerligen stark, att kindernas kant öfvertväras af en sued- 

 gående fåra, i hvilken pygidiets kant vid sammanslutningen 

 passar in. Se taf. H, f. 2. 



Metamorfoser har jag ej haft tillfälle att iakttaga hos någon 

 af de svenska arterna. Mycket små exemplar äro ytterst säll- 

 ') VOLB. Russ. Trilob., p. 7. 



