58 GEKHAUU HOLM, TRILOBITSLÄGTET ILL.ENUS (DALMAN). 



kanten deremot bildas af trenue räta linier, i det den på 

 sidoloberna niidt emellan dorsalfårorna och facialsutureus ut- 

 gångspunkt är trubbvinkligt böjd. Hufvudet starkt konvext 

 med pannan liöj^ande sig starkt öfver de fasta kinderna, som 

 äro ganska konvexa och betydligt slutta åt sidorna. De fria 

 kinderna äro nästan rätvinkligt nedböjda. Hufvudet är antingen 

 jemnt hvälfdt, då de fria kinderna bilda en jemn båge med 

 de fasta, och pannans böjning jemnt öfvergår i böjningen hos 

 hufvudets främre del, eller ock bildas en tydlig vinkel. De 

 fasta kinderna äro då ej så starkt konvexa. I detta senare 

 fall ligger hufvudets starkaste böjning något framom ögonen 

 och obetydligt bakom hufvudets midt. Pannan och hufvudets 

 främre del bilda då med hvarandra nästan en rät vinkel. 

 I förra fallet äro dorsalfårorna tydligare, samt pannan starkare 

 konvex, och hufvudet synes vara längre, då det betraktas 

 ofvanifrån, an i det senare. Det är på denna olikhet jemte 

 pygidiets större eller mindre längd som Volborth grundat 

 sin hufvudform (den längre), och var. Dalmani (den kortare 

 formen). Pannan baktill af sidolobernas bredd, den når något 

 framom ögonen. 



Dorsalfårorna ganska markerade, ej derigenom att de i 

 och för sig äro djupa, utan em.edan pannan starkt höjer sig 

 öfver sidoloberna, framåt konvergerande, men böjande sig 

 innan de försvinna, så att de blifva parallela, eller något, 

 fast obetydligt, utåt böjda. De nå V3 af hufvudets längd. 

 Ögonen medelstora, lii^o-ande nära bakkanten, samt närmare 

 dorsalfårorna än hufvudets hörn. Deras afstånd från de förra 

 ungefär iika med ^/o af pannans bredd mellan dem, samt från 

 hufvudets bakkant omkring - 3 af deras egen längd. Ogon- 

 loberna temligen starkt framspringande, ej fullt betäckande 

 ögonen ofvantill. Då hufvudet ses från sidan, bildar facial- 



sig, att den skulle varit underkastad ganska betydliga variationer. 

 Volborth, som utförligast och grundligast behandlat den, har ock 

 visat, att så varit förhållandet. De tvenne former, en bredare och 

 en längre, som denne författare urskilt, äro, såväl enligt honom som 

 enligt mina egna iakttagelser, förbundna genom öfvergångsformer 

 och Brögger har äfven i Norge funnit detsamma. Då förhållan- 

 det är sådant, anser jag mig ej kunna, såsom Volborth. klyfva 

 sönder densamma. En karaktär, i hvilken jag länge trodde mig 

 finna en varietetsskilnad, men som vid erhållande af rikligare mate- 

 rial äfven visat öfvergångar mellan båda ytterligheterna, är terrass- 

 liniernas anordning på ijygidiet. Hos den kortare formen utgå de i 

 allmänhet radierandc från rhachis. hos den längre äro de mer eller 

 mindre par.illela med py'jidl';'ts kanter. 



