BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HAXDL. BAND 7. N:0 3. 63 



Facialsuturen bakom ögat riktad äfven utåt. Thorax med 

 sidolobernas plana del i proportion bredare samt nästan 

 jemnbred. Pygidiet med otydlig, endast framtill markerad 

 rhachis. 



2. /. Ainericaniis. De fasta kinderna slutta ej mot sidorna, 

 vitan bilda med hvarandra en rät linie, då hufvudet ses fram- 

 ifrån. De Iria kindernas form olika samt deras hörn ej så 

 bredt afrundadt. Skulpturen på hufvudet bestående af korta 

 vågiga linier. 



3. 1. gigas. Ögon och ögoulober större. Facialsuturen 

 bakom ögat riktad äfven något utåt samt de fasta kinderna ute- 

 löpande i en hvassare spets. Dorsalfårorna djupare. Hufvudets 

 framkant afruudad utan falslinie. Fria kinderna nästan plana, 

 längre, med ej så starkt afrundadt bakhöru samt ut- och bak- 

 kanten raka. Pygidiet med djupa sidofaror bakom framkanten, 

 samt spår af ribbor på sidoloberna. Skalet chagrineradt, utan 

 terrasslinier på pannan och pygidiet. 



4. /. sphoericus. Ögon och ögonlober betydligt större. 

 De , fria kinderna, hufvudets framkant äfvensom fasta kinderna 

 såsom hos föregående art. Thorax med bredare rhachis. Py- 

 gidiet mycket olika, starkt och jemnt hvälfdt, nästan utan 

 rhachis, med sidofåror i framkanten och hörnen ganska starkt 

 och tvärt afhuggna. Pannan och pygidiet utan terrasslinier. 



5. /. scrohiculatus. Ögon och ögonlober mycket stora 

 samt belägna närmare hufvudets bakkant. Se vidare p. 73. 



6. 1. Chiron. De fasta kinderna samt ögonloberna sänka 

 sig ej åt sidorna samt äro föga lägre än pannan. Facial- 

 suturen bakom öo-at riktad mvcket starkt utåt. De fria kin- 

 dernas bakkant rätvinkligt nedböjd samt bakhörnet föga af- 

 rundadt. Thorax har sidolobernas plana del bredare. Pygidiets 

 rhachis med konkava sidor. Skalets skulptui' är dessutom be- 

 tydligt olika. 



Horisont och utbredning. Denna art är en af den Undre 

 grå Orthocerkalkens allmännaste och mest karakteristiska för- 

 steningar, och förekommer talrikt i denna i Östergötland, Da- 

 larne, Småland och på Oland samt i densammas motsvarigheter 

 i öfriga landskap, der Orthocerkalk finnes. Den har tillika 

 den vidsträcktaste utbredningen af alla våra IllEenusarter, då 

 den är funnen öfverallt der Orthocerkalk finnes i Sverige, och 

 utom våra gränser är den lika allmän på samma horisont i 

 Norge och ryska Östersjöprovinserna. Enligt Steinhardt är 



