16 LINDSTRÖM, OPEkKELBÄRANDE KORALLER. 



talet septer jemt dubbelt eller 22 på ömse sidor i ett exemplar 

 af nämnda bredd och följaktligen ännu större hos bredare exem- 

 plar. Hvad KuNTH i nyss anförde mening kallar för »Intersep- 

 tum>, är nemligen, såsom visar sig af beskrifningen, jemförd med 

 hans figurer, icke annat än ett septum. Till råga pä förvirrin- 

 gen har han redan förut, sidan 665, användt termen »Intersep- 

 tum» för något helt annat än det han sedan så kallar. På sid. 

 665 är hans »Interseptum» mellanrummet mellan septerna eller 

 hvad MiLNE Edwards benämt loculus, och på det senare stället 

 är det ett verkligt septum, slätt, utan »Querlamellen» som hos 

 det första. Det förhåller sig nu med sidosepterna på botten- 

 sidans kalkvägg på det sätt, att djupast nere i kalken septerna 

 äro breda och platta, men något högre upp, ungefär på halfva 

 afståndet emellan bottnen och öfre låskanten, klyfva sig i tvenne. 

 efter en linie, som på ömse sidor om primärseptum löper snedt 

 uppåt mot sidohörnen i kalken. Den innesluter sålunda ett trian- 

 gulärt fält, hvars trubbiga vinkelspets ligger lägst ned mot kal- 

 kens botten vid primärseptum, såsom figuren 5, tafl. XIX, i 

 KuNTHS afhandling så utmärkt väl visar. Tafl. VI, fig. 23, ut- 

 visar några sådana spetsar med deras septer på midten af botten- 

 sidans innervägg och man ser der, att till och med tre septer, 

 närmast midtelseptum, förena sig under en septalspets, något 

 som är långt ifrån att vara regeln. De septapar, som sålunda 

 bildats genom de lägre septernas klyfning, bestå regelbundet af 

 ett något bredare och större jemte ett smalare. De följa utefter 

 hvarandra till dess de åter vid öfversta kalkranden förenas i der 

 varande septalspets, detta slut, som är bildadt af tättliggande 

 hvita, släta lameller och såsom en smal list eller stundom äfven 

 mer eller mindre ansvälld tand skjuter upp öfver kalkens 

 brädd. I många fall ser denna spets ut, som vore den en ome- 

 delbar förlängning eller förtätning af det mindre septum i paret, 

 till hvilket det större slutar sig med sin öfversta kant. Till följd 

 af denna deras olikhet i förhållande till septalspetsen kan man, 

 såsom synes hafva varit fallet med Kunth, blifva vilseledd och 

 endast betrakta det, som står i omedelbart sammanhang med sep- 

 talspetsen, såsom det egentliga septum. 



Loculi eller mellanrummen mellan septerna äro mycket smala. 

 I dem inskjuta, från båda sidorna af septerna, taggiga synapticu- 

 laartade utskott och intaga hela mellanrummet tvärsöfver, så att 

 de motstående septerna genom dem förenas. Detta gallerdissc- 

 piment är på långt när ej så regelbundet som det vid första be- 



