18 LINDSTRÖM, OPERKELBÄRANDE KORALLER. 



här är framställdt i fio;. 20, tall. VI. Man har der en förenhifj 

 af det smala primärseptum i midten, omgifvet af tvenne mycket 

 större sidosepter, hvilka sammanlöpa i en tjock båge ofvanom detta, 

 lämnande en gropformig fördjupning nedanför bågens inre kant 

 och det inneslutna septums öfre spets. Det är spetsen af denna 

 upptill afsmalnande båge, hvilken är homolog med sidosep- 

 ternas spetsar och hvilken ofta tagits för primärseptum sjelft. 

 Gropen kallas vanligen af författarne cardinalgrop. Genom 

 vittring förstoras den och har- sålunda blifvit afbildad i åtskil- 

 liga öfverdrifna figurer. 1 fig. 21, pl. V^J, framställes en 

 dylik vägg i längdsnitt, som tydligen visar, huru sidosep- 

 terna närmast intill det primära böja sig i en oval kring 

 detta. Hos andra åter, såsom i fig. 23, tafl. V'I, finnes alls in- 

 gen »cardinalgrop», utan dennes plats intages af en starkt fram- 

 skjutande klubblik process, hvilken antagligen här företräder 

 primärseptum. Det ser ut som om ett äldre primär- eller 

 midtelseptum klufvit sig i två grenar, hvilka omsluta ett mindre, 

 nybildadt midtelseptum. En tunnslipning af en dylik vägg vi- 

 sar också ett sådant förhållande eller ett klufvet, större, bredt pri- 

 märseptum, med ett mindre högre upp. (Fig. 22, tafl. VI). 

 I tvärorenomsnitt består septalspetsen af en mängd concentriskt 

 krinc h varandra ordnade lameller, tab. VII, fio;. 1. Sådana olik- 

 lieter som de nu anförda äro ej större än dem, hvilka så ofta ses 

 i de proteiska rugosernas kalk. Priraärseptums storlek vexlar, 

 stundom är det dubbelt så bredt som de på sidorna, stundom 

 lika smalt som dessa. De spetsiga topparne till sidosepternas 

 par äro fullkomligt homologa bildningar till den stora spetsen 

 på det centrala septurncomplexet och dettas stora halfmånformiga 

 låsgrop återfinnes hos sidosepterna i en liten grund fördjupning 

 mellan septernas hufvud och yttre kanten, på sidan om det 

 förra. Septalgropen är belägen fullkomligt midtemot primär- 

 septum, samt är icke synnerligt djup. 



Om man gör ett längdsnitt invid korallens sidokanter, kom- 

 mer detta att löpa parallelt med septernas sidoytor ocb dessas 

 byggnad visar sig då (fig. 4, tafi. VII). De synapticulaartadc 

 utskotten på septernas sidoytor fortsätta i väglinier, hvilka skiljas 

 från hvarandra genom smala mörka strimmor af det kalkämne, 

 som fyller mellanrummen i loculi. Dessa synapticulalinier äro 

 ofta afbrutna och de, som ligga på olika nivå, förena sig med 

 hvarandra i ett oregelbundet nät af grenar. I ett längdsnitt, 

 som går i rät vinkel till det nu omtalade eller sträcker sig från 



