24 LINDSTRÖM, OPERKELBÄRANDE KORALLER. 



1876 Rhizophyllum gotlandicum Ferd. Roemer, Lethsea Geognostica. 



Atlas tafl. 10, fig. 10 a, 10 b. 

 1879 — — Quenstedt, Petrefaktenkunde Deutschlands 



l:r Abth, Sechstes Bd. Korallen, p. 409, tafl. 156 fig. 86—89. 



Marklin var den förste, som på Laubacke fann denna art 

 och derefter i sin samlins: benämnde henne Calc. sandalina. 

 Genom liknande förvexling af Murchison och Helmersen komino 

 silurlagren i sydöstliga Gotland att betraktas som devoniska eller 

 på öfvergång dertill, till dess att Ferdinand Roemer i sin rese- 

 berättelse rättade misstaget. Angelin hade redan förut, 1854^ 

 hittat de första operklen och var derigenom i sjelfva verket den, 

 som upptäckte artens skilnad från Calc. sandalina. 



Yttre form. Korallen är biedt konisk, hastigt tillväxande 

 i bredd. Ett exemplar, som är 19 millim. långt, har basalspetsen 

 nära 2 millim. bred, och kalken, der den är bredast, nära 25 

 millim. Ett annat exemplar håller 35 millim. i längd och 29 

 millim. i bredd vid kalken. Korallen är vanligen böjd i en båge 

 mot den convexa sidan eller äfven något oregelbundet vriden. 

 Längdrynkorna synas endast helt svagt på bottensidan och skön- 

 jas knappast utan luppens tillhjelp. Den stora midtelvalken på 

 samma sida är också obetydligt upphöjd och uppnår en bredd af 

 nära 2 millim. på en yta af 17 millim :s bredd. På den convexa 

 sidan finnas inga längdrynkor alls. De tvärlöpande tillväxtlinierna 

 äro tydligare och oregelbundnare på bottensidan än på uppsidan 

 och bilda afbrutna terasser och trappstegslika afsatser. Sido- 

 hörnen, der de båda ytorna mötas, äro mycket afrundade och 

 från dem utskjuta de rotlika processer, som kallas stolonrör. De 

 sitta i oregelbundna par och på somliga exemplar finnas de äfven 

 på uppsidan. I ett längdsnitt visa de tunna väggar och en 

 jemförelsevis vid kanal. De lägre delarne af detta rör har fyllts 

 med sclerenchymatöst ämne, under det att det högre upp är öppet 

 och mynnar in i kalken. Tafl. III fig. 18. Mängden af dessa rör- 

 mynningar och deras egendomliga utseende på kalkens bottenvägg 

 visar oss i tafl. IV, fig. 7. Stolonrören uppnå en längd af 11 millim. 



Kalken. Dennes inre bildas af två väggar, den ena triangu- 

 lär, platt eller svagt bugtig, bottensidans, och den andra svängd 

 i en halfcirkel, uppsidans. Båda väggarne äro ganska branta och 

 mötas i en spetsig vinkel i kalkens botten. Midt på den tri- 

 angulära väggen sitter primärseptum, som der bildar en fram- 

 stående valk. Såsom vanligt hos alla rugoser med cystiphylloid- 

 struktur vexlar storleken och utseendet hos denna bildning i 



