36 LINDSTRÖM, OPERKELBÄRANDE KORALLER. 



primärseptum, livilket länge är ensamt, bildas på midten af 

 bottensidan, tafl. II fig. 3. Längre ned vid beskrifningen af 

 den inre strukturen återkommer jag till några egendomliga 

 företeelser, under livilka knopparne länge fortfara att växa. — 

 Sammansatta större polypstockar af denna art äro på det hela 

 taget sällsynta. Den i fig. 18 tafl. II afbildade består af tre 

 generationer koraller sedda från bottensidan, det öfriga ligger 

 inbäddadt i bergarten. Korallernas längd uppgår i första gene- 

 rationen till 24 millim., i den andra till 28 millim., i den 

 tredje till 18 millim. En sådan koloni tyckes hafva utbredt 

 sig mest åt sidan. En senare erhållen koloni är ett verkligt 

 stamträd af sju generationer med en totallängd af 20 centi- 

 meter. 



Operklet På yttre sidan, tafl. II fig. 5, 7 — 9, 11, ser man 

 concentriska tillväxtlinier, de yttre af samma, till hälften ellip- 

 tiska form som sjelfva operklet, de inre med mera afrundade 

 hörn och den innersta nucleus alldeles kretsformig, liksom 

 kalkmynningen på de minsta exemplaren. Operklet är van- 

 ligtvis tunnt, men i somliga fall uppnår det en ansenlig tjock- 

 lek, såsom synes af fig. 7, 8, 9, hos hvilka det finnes ett slags 

 triangulär area, längs med nedre kanten och nucleus utskjuter 

 i en trubbig spets. Såsom ofvan nämndes, förekomma exem- 

 plar med ett nytt och mindre operculum bildadt på insidan 

 af ett större, samt mera afpassadt för kalkens minskade om- 

 fång. På inre ytan liknar operklet mycket nära det hos Rh. 

 gotlandicum. Ett stort midtelseptum förefinnes, jemförelsevis 

 längre och bredare än hos denna. De detta närmast omslu- 

 tande sidosepterna äro här ej så tydligt skilda, utan liksom 

 sammansmälta med midtelseptum till ett helt. Endast i ett 

 sådant, som i fig. 13 tafl. V, ligga de septer, hvilka omsluta 

 den ovala låsgropen, skilda från midtelseptum. Fig. 10 tafl. 

 II gifver en bild af operklet, sådant det vanligen visar sig. 

 Tretton eller fjorton septer på ömse sidor om det mellersta 

 böja sig med sina från låskanten vända ändar regelbundet åt 

 sidorna, de yttersta mot hörnena liggande mest; de äro platta, 

 med endast svag ås. Längsmed låskanten går en slät list, 

 hvilken icke af septaländarne betäckas. Denna inre yta är nå- 

 got concav, i det att de öfre kanterna böja sig öfver emot den- 

 samma. Det är förvånande, att då dessa operkler äro ytterst 

 allmänna och hittas i hundradetal, endast ett exemplar funnits 

 med locket påsittande. Tafl. V, fig. 14. 



