BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAU. HANDL. BANJ). 7. NiO 4. 41 



Den inre strukturen är följaktligen nästan densamma som hos 

 Rhizophyllum och Goniophyllum och alldeles olika med det 

 solida, af tätt på hvarandra liggande lager sammansatta poly- 

 pariet hos Calceola. Från Rhizophyllum skiljer sig slägtet 

 genom sina starkt utvecklade septer, som nå in till korallens 

 midt, och från Goniophyllum genom sin form, som häntyder 

 på endast ett operculum. Ett sådant är visserligen icke ännu 

 funnet, men septernas utseende, kalkens och polypariets form 

 häntyda tillräckligt på att ett sådant verkligen förekommit. 

 Endast en art är för närvarande känd. 



Platyphylluiu siueiise Lindström. 



1882 Beskrifveu och af bildad i Richthofexs China, Bd IV p. 68 

 pl. V, f. 8 — 12. 



Yttre form. Denna, den jättelikaste bland alla nu kända 

 operkelbärande koraller, har en något oregelbunden calceolalik 

 form. Det största exemplaret är snedt och missbildadt genom 

 ofta inträffade förträngningar under tillväxten, hvadan det isyn- 

 nerhet på bottensidan har närmast under kalken tre terassformiga 

 afsatser. Bottensidans midtellinie utmärkes genom den van- 

 liga, af tre upphöjda veck sammansatta längdvalken. För öf- 

 rigt äro der, liksom på uppsidan, öfverallt trådfina längdrynkor 

 att finna. Antydningar till stolonrör synas på ett af de minsta 

 exemplaren. 



Kalken bildar en ha,lfellips och är mycket grund. Det 

 största exemplarets kalk är mycket fylld med bergart, samt 

 dessutom förvittrad, så att man ej kan se något af septer eller 

 annat. Genom ett tvärsnitt af ett annat exemplar kan man 

 skaffa sig föreställning derom. Septerna äro tydligast, der de 

 utstråla från bottenväggen. De sträcka sig långt in, förenas 

 med hvarandra genom tvärväggar i loculi. De som utgå från 

 uppsidan, äro så sammanblandade med hvarandra och cy- 

 sterna, att man svårligen kan utreda deras antal och form. 

 Den stora, aflånga, inåt elliptiskt utvidgade, utåt spetsigt af- 

 slutande septalgropen sitter nästan midt emot primärseptum. 

 Hos ett mycket litet, på en Alveolites fastvuxet exemplar af 

 7 millim. i längd och 9 millim. i bredd, synes bottensidans 

 septer bättre. Uppsidan är till största delen bortsprängd och 

 på midten af bottensidau, utefter hela dess längd böjer sig 

 primärseptum, och parallelt dermed gå på ena sidan tre septer 



