BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. IIAXDL. BAND 7. NIO 4. 47 



exempel på 20 m.in.is djup inot korallens totallängd af 25 ni.m. 

 Då MiLNE Edwards 1. c. talar om fyra septalgropar, uppfattar 

 han såsom sådana de fyra vinklarne der väfjcrarne mötas; men 

 det finnes inom kalken endast en septalgrop på uppsidans inre 

 vägg, djupast i bottnen och förlängande sig som en smal ränna 

 till uppsidans midt, der den omsluter det svagt utvecklade " 

 midtelseptum. Visserligen finnas fyra större septer, ett på 

 midten af hvarje vägg, mera i ögonen fallande genom sitt läge 

 än sin storlek. Den figur, som H.eckel gifver i sina »Arabische 

 Korallen» 1. c, är dock mycket idealiserad. Hos intet af de tal- 

 rika exemplar, som undersökts finnas så starkt utpreglade septer. 

 En med verkligheten mera öfverensstämmande bild är lemnad 

 på tafl. VII fig. 8. Hvad först bottensidans septer beträffar, 

 så är dess mldtersta eller primärseptum störst af alla i kalken. 

 Stundom ser det ut, som skulle der vara en förening af eller 

 utvidgning af flere i midten liggande septer, såsom hos Cal- 

 ceola, hvaribland äfven det egentliga primärseptum. Dess form 

 är ganska egendomlig, skiffbrmig, bredast mot kalkbrädden, 

 men med öfre kanten snedt afskuren eller utbusjtad i en svag, 

 inåt gående båge, som i en trubbig vinkel möter den längre 

 nedåtgående sidokanten, tafl. VIT fig. 12. På den öfre kanten 

 sitta små knottror liksom på de andra septerna, och dess nedre 

 del intages af en elliptiskt förlängd insänkning med skroflig bot- 

 ten och tillspetsade ändar, tafl. VII fig. 20, fullkomligt homolog 

 med en motsvarande ränna hos uppsidans midtelseptum, äfven- 

 som hos Calceola (:>cardinalgropen») och Rhizophyllum. Bety- 

 delsen af denna form finner sin förklaring i det sätt, hvarpå, 

 såsom nedan beskrifves, operkelvalvelns stora septum artikule- 

 rar mot detta. Allt efter korallens storlek omgifves detta septum 

 på ömse sidor af 14 till 16 smala septer, ordnade i par. Om 

 man i ett väl bibehållet exemplar följer septalstrålarne från bott- 

 nen, ser man, att de äro fåtaliga till en början, men ungefär 

 på midten af kalkens ^'ii^^ klyfva sig i tvenne, af hvilka den 

 ena nästan oförändrad löper ut mot kalkens kant och den an- 

 dra mot samma kant vidgar sis; till en vinklig, hakformig 

 skifva (tafl. VII fig. 14), som står ställd snedt inåt mot mid- 

 telseptum i en vinkel, hvilken är spetsigare i mån af afståndet 

 från midtelseptum. De triangulära skifvorna äro svagt utskurna 

 på sin öfversta kant och den undre sänker sig snedt mot sep- 

 tum nedunder. Ofre kanten är ofta småknottrig och oregel- 

 bundet uppsvälld. De nedanför liggande septernas ås är nag- 



