BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. IIANDL. BAXD 7. NO 4. 49 



slipniugar af öfre sidan på ett mindre exemplar, 19 mm. långt, hos 

 hvilket förvandlingen af de äldsta polypariedelarne ej har gått 

 så långt som hos de äldre, visar sig mot spetsen på ofvansidan 

 intet primärseptum och endast några glesa golf. I den fina 

 vttersta initialspetsen af knappast 1 millim:s bredd, finnes intet 

 tecken till septer. 1 ett 20 millim. långt exemplar, som är 

 särdeles tydligt ända ned till bottnen, gå visserligen fyra stora 

 midtelsepter, men af dessa nå endast bottensidans till djupet, 

 höger- och venstersidans nå ett litet stycke nedanför halfva 

 väggen och uppsidans hinner endast halfvägs af dessa senares 

 längd. Sidosepterna hos dessa små exemplar bestå af knöliga 

 skleriter, mer eller mindre atlägsna från hvarandra, så att 

 deras tillvaro endast ses af septalåsens knottrighet. Af hvad 

 nu blifvit anfördt, torde tillräckligt tydligt framgå: 1) att 

 polypariet till en början saknar scpta, 2) att bottensidans 

 septum är det först bildade och länge det enda, samt med 

 allt skäl, både efter förhållandet hos denna art och många 

 andra, kan kallas primärseptum, 3) att höger- och venstersidans 

 midtelsepter dernäst bildas, 4) att uppsidans kommer senast, och 

 5) att bottensidans sidosepter förefinnas redan innan de andra 

 sidornas midtelsepter uppträdt. Asigten om fyra primära sep- 

 ter hos rugoserna är således icke hållbar, lika litet som fyra 

 framstående septer förefinnas såsom en allmän regel. Endast 

 hos Goniophyllum och vStauria iir det fallet. 



Qtom af septalstrålarne täckes kalkbottuen, under dessa, af 

 de bläddror, som uppskjuta på ytan och bilda en stor del af 

 hela den inre massan. På ett oregelbundet vis genombrytas 

 septerna och störas i sitt sammanhang med djupare liggande 

 delar genom dessa bläddror, hvilka ofta misstagits för dissepi- 

 ment, men icke äro det, emedan de vaiiligen sträcka sig oregel- 

 bundet öfver liera septer och dessas loculi, då deremot verk- 

 ligt dissepiment är inskränkt mellan tvenne septer, i dessas 

 loculus. Hos slägten såsom de Cystiphyllartade, äro septerna 

 nemlijzen ofullkomlio-are, bilda icke oafbrutna skifvor, som fort- 

 sätta nedåt genom hela polypariet, utan äro nybildade på den 

 bottenafiagring (= golf), hvilken basalmembranen tid efter annan 

 afsöndrar. Derigenom att denna membran icke bildar hvarje 

 nytt lager omedelbart på det närmast imderliggande, utan har 

 veckat och böjt sig i oregelbundna bågar ofvan detta, uppstå 

 tomrum eller bläsor mellan de bläddror, som sammansätta 

 tvenne närlinsaude lao-er, och det är på ytan af dessa som 



4 



