BTIIANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 7. N:0 4. 53 



Bottenlocket, tafl. I, fig. 4, 5, 6, tafl. VI, fig. 18, 19, tafl. 

 VIII, fig. 1, 2, har sitt mellersta septum högst i närheten af 

 låskanten, der det bildar en i spetsig vinkel framskjiitande, 

 tunn skifva, som på sin utkant mot låset är urgräfd i en 

 smal och grund ränna. Denna vidgar sig till den grop, i 

 hvilken kalkens primärseptum hvilar, när operkelvalveln täcker 

 mynningen. Yttersta låskanten är smal och tunn. De npp- 

 höjda valkar, som omgifva . låsgropen, afsmalna mot skalets 

 nedre sidohörn, med vttre sidan brant, den inre svasft slut- 

 tände, sänkande sig mot och öfvergående i den öfriga ytan. 

 Dessa valkar bestå af gruppvis hopgyttrade knölar, hvilka 

 äro mycket oregelbundet kantiga, och beströdda med en mängd 

 små vårtor. Låga och smala septer fortsätta från dem mot 

 kanterna, hos ett exemplar 14 på hvardera halfvan. Hela 

 ytan, liksom septernas åsar, är fint småknottrig. I ett tre 

 millimeter långt operkel äro septerna mest utvecklade vid 

 låskanten och aftaga mot utkanterna. De äro der breda och 

 sitta på upphöjda valkar. Den skrofliga valkbildningen, som 

 är så tydlig hos de äldre locken, är homolog med septalkam- 

 marne hos Calceola, men uppnå hos Goniophyllum aldrig så- 

 dan regelbvmdenhet. 



Uppsidans lock, tafl. VIII, fig. 3, är äfven trapezoidiskt, 

 men skiljer sig från motsidans till det yttre genom sin jem- 

 förelsevis mindre storlek, genom sin nucleus, som redan från 

 början är trapezoidisk och derigenom vittnar, att detta skal 

 till sin tillkomst är det yngsta, samt uppstått sedan kalken 

 blifvit fyrsidig. På insidan ter sig äfven den vigtiga olikheten, att 

 midtelseptets tand mot låskanten icke afbrytes af någon grop, 

 i hvilken motsvarande kalkväggs septum skulle hvila. Upp- 

 sidans midtelseptum är så djupt liggande i en rännlik insänk- 

 ning och så smalt, att det alls icke skjuter upp och den smala, 

 hvassa åsen af lockets midtelseptum ligger på detsamma. Ut- 

 seendet stämmer för öfrigt med bottensidans. 



Hvad venster- och högervalvlerna angår, så kan man till det 

 yttre genom nuclei läge, och genom den stora oliksidigheten, 

 skilja dem från hvarandra. Skalen hafva nemligen utvecklats 

 starkare åt det håll, som li^Drer närmast bottensidan eller nedåt 

 vid korallens läge på sistnämnda sida. De bilda följaktligen en 

 mycket oliksidig triangel med nucleus ofvanför lockets medel- 

 punkt och det venstra locket, tafl. VI fig. 15, 16, med sin 

 högra hälft betydligt förlängd, samt det högra locket, tafl. VI 



