66 LINDSTRÖM, OPERKELBÄRANDE KORALLER. 



1844 Petraia bina Mac Coy, Syn. Sil. Foss. Ireland p. 60. — Id. 

 Palgeoz. Foss. p. 40. Morris, Catal. Brit. Foss. p. 62. 

 DuNCAN, Siluria Ed. 4 p. 219, pl. 38 f. 3, samt fig. 53, 

 7 & 8. Edw. H., Brit. Foss. Corals p. 227. 



Yttre form. Den långa och invecklade synonyralistan, som 

 ofvan lemnats, ådagalägger den stora föränderliglieten i denna 

 koralls yttre former, hvarigenom så många författare blifvit 

 föranledda, att åtskilja hvad som i verkligheten tillhör en och 

 samma art. Genom att undersöka ett betydligt antal exemplar 

 från många lokaler öfvertygas man, att de alla bilda en gemen- 

 sam art. I likhet med förhållandet hos åtskilliga andra Silur- 

 koraller kan man här åtskilja åtminstone tvenne till sin geo- 

 logiska ålder olika former: en »forma 'primariat^ och en »mi«- 

 tatio.» Forma primaria från mergelskiiFern vid Visby är bredt 

 konisk, bredden ofta betydligare än längden, under det att i alla 

 andra varieteter, äfvensom hos mutationen korallen är cylin- 

 drisk och jemnbred. Tafl. VIII fig. 20 visar forma primaria, 

 fig. 19 mutationen. Genom stolonrör fästes den vid sitt un- 

 derlag eller ock är den med hela sin bottensida fästad dervid. 

 Stolonrören förekomma endast vid spetsen och äro här breda 

 krampor eller hakar, hos några afdelade genom tvärgolf, hos 

 andra åter smala, öppna rör. Längdrynkorna äro talrika, 

 breda och af en för detta slägte egendomlig bildning. De 

 sitta liksom i par, två likstora, skilda från hvarandra ge- 

 nom en smal ränna och genom en dubbelt så stor från omgif- 

 vande par. Tafl. V fig. 18. Såsom vanligt hos de palseozoiska 

 korallerna äro de anordnade i tre fält. De större rännorna 

 svara emot de större septerna och de smala rännorna mot de 

 smärre septerna, de, som kunna kallas af andra ordningen. 

 Tvärsöfver längdrynkorna gå fina zickzackformiga strimmor, 

 oberoende af tillvextlinierna. Ytan af längdrynkorna betäckes 

 af en ganska märkvärdig och vanligen affallande beklädnad af 

 ytterst talrika och små fjäll, hvilka rätt mycket påminna om 

 sådana operkelvalvler, som lemi;ats på sin plats på ytan af 

 Araeopoma. Exemplar med denna betäckning qvarsittande 

 öfver en större yta äro jemförelsevis . sällsynta; dock hafva 

 några tjog hittats. Af dessa kan man finna, att fjällen suttit 

 ordnade i regelbundna rader långsmed längdrynkorna, tafl. V 

 fig. 18, tafl. I fig. 7, hvart par med två rader fjäll, en för hvarje 

 rynka i paret. De fjäll, som sålunda bilda tvenne rader på ett 

 längdrynkpar, stöta emot hvarandra i en rät eller trubbig vin- 



