68 LINDSTRÖM, OPERKELBÄRANDE KORALLER. 



rynkor utplånats och yttre väggen blifvit fullkomligt slät, täckes 

 denna af till form och storlek mycket olikartade plåtar, som ligga 

 bredvid hvarandra, utan att tegellikt öfverlagra, endast vidrörande 

 sig med sina polygona kanter, taii. V, fig. 20. De äro sköld- 

 formiga, fem- till sjusidiga med en vårtlikt upphöjd midtelkärna, 

 kring hvilken concentriska ringar antyda tillväxten. Tydligen 

 äro dessa plåtar ombildade epithekalfjäll, hvilka antagit denna 

 form, sedan de regelbundna längdrynkorna försvunnit. 



Enär de ovala fjällen äfven sitta rundt omkring kalkens 

 öfversta brädd, är det tydligt, att deras bildning skedde der ge- 

 nom afsöndring frän någon af djurets mjuka delar, sä mycket 

 mer som deras spets ligger insänkt i korallens samtidigt bildade 

 yttervägg. Det är klart, att om de förr varit rörliga, denna 

 rörlighet gått förlorad efter inväxandet i korallväggen. I åt- 

 skillige fall blefvo de qvarsittande, men förlorade genom vitt- 

 ring och nötning mycket af sin form och ytvidd och i de flesta 

 fall försvunne de genom att fällas. Om man då får dömma 

 efter de exemplar, som finnas med en yttre beklädnad af sådana 

 epithekalfjäll i fullständiga rader rundtom hela polypariet, så 

 skulle på "regelbundna tider nybildning af sådana alltjemt hafva 

 egt rum i mån af korallens tillväxt. Om man för öfrigt får 

 jemföra dessa epithekalfjäll med operkelvalvlerna hos Goniophyl- 

 lum och Araäoporaa och anse dem som operkelvalvler i minsta 

 måttstock, hvilka ej förmått täcka hela kalkmynningen utan en- 

 dast en kant deraf, sä förefinnes dock den stora skilnaden, att 

 de här regelbundet alltjemt förnyades och de äldre lemnades 

 qvar orörligt fastade på sin bildningspunkt, under det att fäll- 

 ningen och nybildningen af lock hos de nyssnämnde slägtena 

 var mycket oregelbunden och i ganska många fall synes hafva 

 uteblifvit. 



Afsatserna på fjällens inre yta häntyda på fästen för mu- 

 skelpartier, hvarmed de i böljan hållits rörliga, innan de fast in- 

 löddes i korallens vätrof. 



Hos de sammansatta polyparierna, der kalkarne sitta mycket 

 tätt packade, så att de ofta äro i omedelbar beröring med hvar- 

 andra och följaktligen måst vexa polyedriskt, äro inga spår af 

 epithekalfjäll : Men då det ej är någon anledning, att betvifla att 

 sådana bildats långsmed kalkens mynning, måste de alltjemt hafva 

 fällts, emedan icke någon plats fanns för dem att sitta qvar. Att 

 epithekalfjäll verkligen bildats hos de sammansatta, visar det i 

 fig 2, tafl. VI, framställda exemplet, som är hemtadt från ett 



