BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 7. N:0 4. 71 



det är ingen öfverdrift att säga, att de äro fullt ut lika proteiska 

 som dessa, så att man stimdom råkar i största villrådighet för 

 artbegränsningen och endast tror sig se långa formserier. Utan 

 tillgång till rikt och godt material ha åtskillige författare gång 

 på gång såsom ny form beskrifvit denna vidt spridda och följ- 

 aktligen mycket varierande form och detta, tyvärr, utan att råd- 

 fråga föregående författares arbeten och än mindre jemföra deras 

 typexemplar med sina egna. Såsom synonymer med denna art 

 uppställer Milne Edwards, Hist. N. Cor. III, p. 367, åtskilliga 

 författares arter såsom identiska, men hvilka tvifvelsutan icke 

 äro det. Madrepora simplex LiNNÉ Cor. Balt., fig. 4, är obe- 

 stämbar och kan lika väl höra till någon Cyathophyllum. Lika 

 svårt är det att efter Pennants figur i Phil. Tr,, tome 49, p. 2, 

 tab. 15, fig. 8, 9, afgöra identiteten. Hlsingers Cyathoph. flexu- 

 osum Leth. Suec, pl. 29, fig. 3, hör ej heller hit (såsom M. 

 Edwards antager), utan föreställer, såsom originaltypen ådaga- 

 lägger, Cystiphyllum cylindricum Lonsdale. Med afseende på 

 identiteten af de af Dybowski uppställda, ofvan anförda många 

 arterna må följande kortligen anföras. Han uppställer dem i 

 tvenne slägten Acanthodes och Acanthocyclus. Enda skilnaden 

 är, att det förra slägtet har »Boden», hvilka ej omnämnas för 

 det senare. Men sådana förefinnas hos de former Dybowski 

 uppställt i Acanthocyclus fullkomligt af enahanda art, liksom 

 äfven septaltaggarne äro öfverensstämmande. Alldeles på lik- 

 nande sätt förhåller det sig med de sju arter han fördelat på 

 de två slägtena. Hos alla beskrifver Dybowski samma karakte- 

 rer, utan att kunna påvisa någon enda, som kunde berättiga till 

 artåtskilnad. Likaledes förhäller det sig med de ofvan upp- 

 räknade, af Quenstedt beskrifna sex formerna, hvaribland till 

 och med en, Cyathoph. ablutum, fått sin karakter genom sitt 

 slitna och nötta utseende. G. Meyee säger, att hans Acantho- 

 des borussicus skiljer sig från Dybowskis Ac. Eichwaldi genom 

 tabulffi, som nå till ytterväggen, samt genom de stora och för- 

 änderliga septaltaggarne. Nu är att märka, att äIeyers exem- 

 plar, efter hvad han sjelf säger, delvis varit nötta och rullade 

 och i dylikt fall är det lätt få ett sådant snitt som det i fig. 3 c, 

 der tabula3 gå ut till väggarne. För öfrigt variera exemplar 

 frän samma local i detta afseende, än med små taggar och ta- 

 bulse af stor vidd, än med stora, upprättstäende taggar. 



