lUIIANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 7. N:0 4. 83 



möjligt att skaffa exemplar af Cymospira (senare författares Po- 

 matostcgus och Spirobranchus) till direkt jemförelse, har jag, för 

 bildandet af mitt omdöme i denna fråoa, måst nöja mig med 

 den nyaste, fullständiga beskrifning, som finnes öfver Serpuli- 

 derna, nemligen Mörchs Revisio critica Serpulidarum ^). Der om- 

 talas »Tverbunde» (= septa MÖRCn) hos arter af slägtet Spiro- 

 branchus och Pomatocerus. Han skiljer sig så till vida från 

 Steenstrup, att då denne, sid. 19 1. c, talar om »Tverbunde, 

 som dele den bagerste Del af Skallen i flere Rum», säger Möech 

 i sin inlednincj, sid. 349, att »der aldrie findes meer end een 

 (neml. »Tverbund») ad Gängen, i det de agldre oplöses under 

 Vsexten». Men i den utförliea beskrifnin^eu af Pomatocerus 

 strigiceps MÖRCH, sid. 412, heter det deremot »septa interna, 2 

 vel 3 approximata» och skulle denna art i detta afseende mycket 

 likna en Spirobranchus Semperi Mörch. Hos andra Spirobran- 

 chus-arter omtalas endast ett septum (här lika med »tvärbotten»). 

 1 alla händelser skulle enligt MöRCii »Tverbundene» ej vara så 

 talrika som SiEENSTRUr synes antaga. Dessutom ega dessa tvär- 

 bottnar en nära central, trattformig eller trestrålig öppning för 

 djurets anus, omgifven af svaga, utstrålande fåror, en bygnad 

 hvartill ingen motsvarighet finnes hos rugoserna. Den jemfö- 

 relse Mörch anställer mellan de »meget regelmsessig smaakamrede» 

 (= med cyster fyllda) sidokölarne hos Pomatocerus och tabulffi 

 hos Pocillipora och Millepora, kan med större skäl göras med 

 de om homologier starkt påminnande fossila Tentaculites och 

 Cornulites- arterna. 



Det kan ej förnekas, att i den mesozoiska tidens lager nä- 

 stan alla spår af rugoser försvinna, samt att Montlivaltier, The- 

 cosmilier och Astraeae, eller med ett ord aporoser företrädesvis in- 

 taga deras plats. Från Liasformationen~har man visserligen an- 

 fört en eller annan Cyathopyll, såsom Cyathophyllum novum E. 

 H. (Brit. Foss. Cor., p. 145, pl. 30, fig. 7), och från undre 

 Ooliten en Zaphrentis Waltoni E. H. (Brit. Foss. Cor. p. 143, pl. 

 27, fig. 8), men dessa äro ganska osäkra och till sin natur ej till- 

 räckligt utredda. Men med afseende på försvinnandet förhåller det 

 sig alldeles på samma sätt med de andra pal^eozoiska former, hvil- 

 kas korallnatur o;enom deras obestridliga nära släktskap till nu lef- 

 vande former, åtminstone nu mera ej af någon sättes i fråga. 

 De så talrika Favositerna, som ega största grad af frändskap 

 till nutidens Poritidai, saknas helt och hållet under hela mcso- 



') I Naturhistorisk Tidsskrift, 8:e R^k. ?, hit. 1863. 



