BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 7. N:0 8. 9 



ningen införd spegelgalvanometer skulle angifvas. Men vid 

 det försök som med denna anordning gjordes visade sig denna 

 skilnad ej öfverstiga 0,2^ Då redan i följe af värmeförlusten 

 utåt väggens ocli lödningens medeltemperatur måste vara mindre 

 än ångans, så är det uppenbart, att vattenlagrets inflytande 

 måste vara mycket ringa, livilket torde härleda sig deraf, att 

 det icke är kontinuerligt, utan består af tätt sittande droppar, 

 mellan hvilka ångan utan hinder kan verka på den metalliska 

 ytan och gifva den sin temperatur, som i följe af metallens 

 stora ledningsförmåga meddelas äfven till de delar, hvilka 

 för ögonblicket täckas af vattendroppar. Orsaken härtill 

 kan möjligen vara den, att i följe af den höga temperaturen 

 vattnets adhesion vid metallen är betydligt förminskad, 

 och följaktligen vätskans benägenhet att bilda droppar kan 

 i förökad grad göra sig gällande, så att derigenom större 

 eller mindre partier af ytan oupphörligt befrias från vatten 

 och biifva blottade. Det visade sig ock, att då i följe af 

 ofvanstående resultat silen borttogs ur apparaten och ångan 

 inleddes från sidan genom afloppsröret, så att den ej ens 

 strömmade mot skifvans yta, föranledde ej detta någon minsk- 

 ning i den genomgående värmemängden. Hela det fel, som 

 vidhäftande vatten kan föranleda, är alltså att söka på den 

 sidan der isen befinner sig. 



Någon särskild undersökning häraf har emellertid ej 

 blifvit gjord, emedan de förutnämnde experimenten med 

 metallskifvorua tillräckligt ådagalade, att ett värmeutbyte 

 'fullt jemförligt ined det, som genom användning af häftig 

 omröring kunnat erhållas, verkligen försiggick. !Men det 

 må likväl framhållas, att den vätskelamell, som befinner sig 

 mellan skifvan och isen, icke är i hvila ett enda ögonblick, 

 äfven om iscylinderns rotation icke försatte den i rörelse. 

 Ty den öfverliggande ismassans tryck tvingar det vatten, 

 som bildar sig vid smältningen, att i en kontinuerlig ström 

 flyta längs efter skifvan med en hastighet, som är större ju 

 bättre värmeledande materialet är. Och emedan denna 

 passage är mycket trång, kan en sådan strömning svårligen 

 försiggå utan en temligen kraftig rubbning af det vatten- 

 lager, som häftar vid skifvan, åt hvilket derföre meddelas 

 en rörelse, som synes vara tillräckligt liflig att förmedla 

 värmets snabba öfvergång. Denna strömning längs efter 

 skifvan blir naturligtvis lifligare, ifall mellanrummet minskas, 



