12 ANDRÉE, SV. BYGGNADSMATERIALERS VÄRMELEDNINGSFÖRMÅGA. 



rekt jemförelse, isynnerhet då täthetens inflytande uppen- 

 barligen är mycket betydande. Jag har sökt att kringgå 

 denna svårighet genom att medelst en empirisk formel ut- 

 trycka G i funktion af tätheten d. En sådan formel, hvilken 

 närmevis återgifver ofvanstående värden, 



är c = k. d *'^ 



deri k betecknar en konstant. Genom insättning af tabell- 

 värdena på d finner man enligt denna formel följande medel- 

 värden på k: 



Gran. Furu. Ek. 



Vid ledning tangentielt till årsringarne k = 0,243 0,^22 0,271 



■i 2 radielf. » * 0,254 0,261 0,309 



» a longitudinelt » » 0,930 0.759 0,564 



hvaraf följer att förhållandet mellan ledningsförmågorna i 

 olika rigtningar är för 



Såsom synes skilja sig gran och furu af samma täthet 

 ej synnerligen mycket från hvarandra i afseende på led- 

 ningsförmågan i radiel och tangentiel rigtning; ty värdena 

 på k falla hvarandra temligen nära. Och då vid praktiska 

 beräkningar något afseende på, huruvida ledningen sker 

 radielt eller tangentielt, svårligen kan eller behöfver göras, 

 så torde medeltalet af dessa 4 värden på k lemna en fullt 

 tillräcklig noggranhet för beräkning af värmeförlusten vid 

 byggnader uppförda af gran eller fur. Detta medelvärde är 

 0,'i43 eller, afkortat, 0,25 och man kan följaktligen beräkna 

 ledninffskoefficienten ur formeln 



3; — 



C = 0,2^ dy d 



Ledningsförmågan i longitudinel rigtning spelar härvid blott 

 en underordnad rol, hvarför den ej bör tagas i betraktande 

 vid bestämmande af värdet på k. Dessutom må anmärkas, 

 att det trä, som vid försöken blifvit användt, endast varit 

 lufttorkadt, hvarigenom jag naturligen åsyftat att vinna siff- 

 ror, som så nära som möjligt motsvarade de i praktiken ge- 

 menligen förekommande fall. 



